o
Jad Hashmona on ainoa uskovien kylä Israelissa.
Oikeastaan se on ainoa kylä koko maailmassa,
jossa israelilaiset ja suomalaiset uskovat asuvat yhdessä.
Mielestäni Jad Hashmonalla on hyvin erityinen kutsumus.
Emme ikinä luovu siitä. Jumalalla on tälle paikalle tarkoitus.
Rukoilemme ja pyydämme, että Jumala antaa tämän paikan tehtävän jatkua.
Jos Hän haluaa avata lisää ovia, tämä paikka kasvaisi ja
täällä voitaisiin järjestää lisää uskovien konferensseja ja leirejä.
Rukoilemme, että lisää uskovien toimintaa tulee tänne.
Täällä järjestetään jo paljon messiaanista toimintaa.
Täällä he voivat ylistää Jeesusta vapaasti, mitä ei voi tehdä muualla.
Messiaanisia on välillä pyydetty lopettamaan
toimintansa muissa paikoissa.
Joskus me rajoitamme ajatteluamme, mutta Jumala ei tee niin.
Hän voi tehdä tästä paikasta paljon suuremman, tahtonsa mukaan.
Minä ja veljeni toimimme aikoinaan
messiaanisten nuortenleirien johtajina.
Halusimme löytää paikan, jossa voisimme pitää seuraavan leirin.
Puhuessamme eräs johtajista sanoi, että hänen seuraakuntansa kokouksiin
tulee suomalaisia paikasta nimeltä Jad Hashmona.
Hän ehdotti, että kysymme lupaa pitää leiri siellä.
Tämä oli ensimmäinen kerta, jolloin kuulin Jad Hashmonasta.
Sitten puhuimme Seppo Raulolle ja pyysimme lupaa.
Suomalaiset olivat ihania ja antoivat luvan.
Sitten Seppo Raulo kertoi, että hän rukoilee,
että messiaaniset juutalaiset jatkaisivat sitä näkyä,
mikä heillä oli Jad Hashmonasta.
Tämän hän puhui leirin viimeisessä kokouksessa.
Sitten menin takaisin Ramat Ganiin. Minulla oli siellä valmis työpaikka.
Ensin minun piti kuitenkin mennä reservipalvelukseen armeijaan.
Menin Egyptin rajan lähelle, meitä oli 8 sotilasta pienellä kukkulalla.
Meillä oli pitkiä vartiovuoroja, ja paljon aikaa ajatella.
Vartiodessa ajattelee.
Sotilas istuu yksin kukkulalla ja katselee kaunista maisemaa.
Sodan jälkeen asiat ovat saaneet erilaiset mittasuhteet.
Tämä saa rukoilemaan ja ajattelemaan elämän tarkoitusta.
Aloin kysellä itseltäni, mitä tulen tekemään uudessa työpaikassasi.
Jos joku tulee toimistooni ja pyytää minua järjestämään yökerhokäynnin,
järjestänkö sen?
Voinko uskovana järjestää heille asioita, joista tämä maailma pitää?
Ymmärsin, ettei sellainen sovi minulle.
Työpaikka ei ollut minua varten, vaikka kaikki olikin jo valmiina.
Rukoilin, että Herra paljastaisi Hänen tarkoituksensa elämälleni.
Silloin sain vision Jad Hashmonasta,
vaikka en tiennytkään paljoa koko paikasta.
Päätin soittaa Seppo Raulolle kotiin päästyäni.
Soitin hänelle ja pyysin tavata häntä.
Tulin tänne ja kerroin kuka olen ja mitä tapahtui, ja pyysin päästä
Jad Hashmonaan vapaaehtoistyöntekijäksi.
He pitivät kokouksen ja päättivät, että ottavat minut.
Sain reservipalvelukseni päätökseen ja tulin tänne.
Olin vapaaehtoisena noin puoli vuotta,
ja asuin muiden vapaaehtoisten kanssa.
Tämä oli elämäni parasta aikaa.
Työskentelimme aamuseitsemästä. Tein rakennustöitä, valmistin betonia.
Neljän aikoihin pääsimme töistä ja menin huoneeseeni.
Minulla oli aikaa lukea Raamattua ja keskittyä.
Sitten puhuttiin mahdollisuudestani tulla jäseneksi.
Rukoilin, ja ymmärsin sen olevan oikea askel.
Elän elämäni Jad Hashmonassa uskon varassa.
Silloin tällöin veljeni tulivat käymään perheineen,
ja puhuimme heidän mahdollisuudesta tulla Jad Hashmonaan.
Kolmen vuoden kuluttua he muuttivat tänne,
ja sitten tuli Salon ja Olgan perhe, Hanoch ja Ritva, ja
pikkuhiljaa tänne kasvoi pieni israelilaisten ja suomalaisten yhteisö.
Nyt meidän piti alkaa elää yhdessä ja tehdä yhteisiä päätöksiä.
Se ei ollut aina helppoa.
Yhteisöissä nousee aina esiin kaikenlaisia kysymyksiä.
Perheeni muutti Ramat Ganista Jad Hashmonaan vuonna 1981.
Isäni oli tuolloin muusikko, ja Jumala oli kutsunut häntä jo
monta vuotta tulemaan Jad Hashmonaan.
Lopulta hän jätti orkesterinsa ja tuli tänne.
Kun olin 18, menin asepalvelukseen. Vuosi sen jälkeen menin naimisiin
Kaarlo Syvännön lapsenlapsen Daniel Ronningin kanssa.
Muutiimme Amerikkaan kolmeksi vuodeksi
mieheni eläinlääkäriopintoja varten.
Takaisin tultuamme meistä tuli Jad Hashmonan jäseniä.
Nyt hoidan Jad Hashmonan puheenjohtajan tehtäviä.
Tärkein asia oli aina keskittyä pääasioihin.
Mikä on Jumalan jokaiselle antama henkilökohtainen kutsumus?
Tämän jälkeen tapasin vaimoni Siljan.
Hän ei ollut vapaaehtoistyöntekijä,
vaan vieraili Jerusalemissa siskonsa luona.
Matkalla he pysähtyivät kahville Jad Hashmonaan.
Tavatessani hänet tiesin heti, että hänestä tulee vaimoni.
En tiedä mitä tapahtui, mutta vain tiesin sen.
Aloin jutella hänen ja hänen siskonsa kanssa,
ja puolen vuoden kuluttua menimme naimisiin.
Nyt jatkamme tätä elämää pienenä perheenä.
Tehtävämme on aina ollut olla todistamassa uskostamme
tavallisessa ympäristössä.
Se tarkoittaa, ettemme tee lähetystyötä,
koska "missioneereillä" on hyvin huono maine juutalaisten silmissä.
Me teemme tavallista työtä, käymme armeijan, palvelemme maatamme,
ja maksamme veroa, ja samalla uskomme Jeesukseen,
ja kaikki jotka tulevat tänne saavat tietää uskostamme.
Tietenkin haluamme myös, että myös uskovat ympäri maailmaa voivat tulla
tänne oppimaan Raamattua elävällä tavalla.
He voivat nähdä Raamatullisen puutarhan tai mennä opasretkelle.
Haluamme valaista Raamattua elävällä valolla.
Jad Hashmona oli pieni kommuuni kivalla paikalla vuoristossa.
Välillä jokunen israelilainen eksyi tänne
ja halusi tietää, mikä paikka tämä on.
Mutta suurin osa ihmisistä ei tiennyt tästä paikasta.
Pohdimme, kuinka voisimme avata tämän paikan suuremmalle yleisölle.
Tämän paikan tarkoitushan on todistaa uskostamme.
Mietimme, mitä voisimme tehdä.
Sitten keksimme idean rakentaa Raamatullisen puutarhan.
Voisimme rakentaa jotain Raamattuun liittyvää, jonka kautta saisimme
tilaisuuksia puhua Uudesta testamentista.
Mietimme asiaa ja Jumala auttoi meitä
rakentamaan Raamatullisen puutarhan.
Avajaiset olivat vuonna 2000.
Silloin tulivat ensimmäiset ryhmät,
ja asiaa esiteltiin myös tiedotusvälineissä.
Yhtäkkiä paljon ihmisiä alkoi tulla, ja myös turistiryhmiä.
Aloimme vetää noin tunnin mittaisia opaskierroksia.
Ensimmäiseksi ihmiset kysyivät, keitä olimme.
Aloimme kertoa, että olemme Jeesukseen uskovia juutalaisia,
ja uskomme, että Hän palaa uudelleen maan päälle
hallitsemaan Israelia Jumalan poikana.
Kerroimme, että uskomme meidän pian todistavan
Israelin ihmeellisintä aikakautta.
Ihmisten mielestä olimme ehkä juovuksissa.
Tuona vuonna näytti siltä, että pian saadaan aikaan rauha.
Ja me puhuimme suurista sodista, Googin ja Maagogin sodasta ja
suuresta ahdistuksen ajasta.
Samana vuonna, 9 kuukautta myöhemmin,
alkoi intifada ja pommit, ja Israel muuttui täydellisesti.
Yhtäkkiä ihmiset alkoivat kuunnella meitä ja kysyä kysymyksiä.
Kun messiaaninen juutalainen selittää israelilaiselle ryhmälle
uskovansa sekä Vanhaan, että Uuteen testamenttiin,
tilanne vastaa käsigranaatin heittämistä ryhmän keskelle.
"Juutalainenko uskoo Jeesukseen?"
Israelilaiset alkavat heti kysellä. He eivät häpeile kysyä.
Päätimme, että päätehtävämme on tehdä selväksi yksi asia:
Lue Uusi testamentti. Se on juutalainen kirja. Lue se.
Älä pelkää sitä. On oma asiasi, jos haluat uskoa siihen.
Arvioni mukaan 99 prosenttia israelilaisista eivät tiedä yhtään
mitään Uudesta testamentista.
Jos he tietävät jotain, he tietävät vain huonoja asioita.
Tämä on kansamme tragedia.
Olemme tavanneet paljon opettajia, yliopistosta ja armeijasta,
eivätkä hekään tiedä mitään.
Heillä ei ole helppoa.
Uskonnollisille juutalaisille Uuden testamentin lukeminen on kiellettyä.
Maallistuneet juutalaiset ovat voineet lukea kaikki maailman kirjat
paitsi Uuden testamentin.
Tällaisista asioista tahdomme puhua täällä Jad Hashmonassa.
Haluamme keskittyä Uuteen testamenttiin.
Lue Uusi testamentti, jos voit saada sellaisen käsiisi.
10 vuoden työskentelyn aikana tänne on tullut kaikenlaisia
israelilaisia: uskonnollisia ja maallisia.
Mielestäni meillä on ollut hyvä tilaisuus olla todistuksena ja
toteuttaa Jad Hashmonan näkyä.
Olemme voineet puhua Uudesta testamentista ja profetioista,
sekä Israelista ja Raamatun totuudesta.
Tämä on meille elämän tärkein asia.
Israelilaiset ovat väsyneet sotiin, taloustilanteeseen ja kärsimyksiin.
Ikäiseni ihmiset ovat saattaneet menettää omaisiaan holocaustissa
ja sodissa.
Siksi on niin tärkeää, että annamme heille
Uudesta testamentista lähtevää elämää.
Meille se on elävä kirja.
Se elää meissä Pyhän Hengen kautta.
Meidän täytyy päivittäin pyytää, että Jumalan poika täyttäisi meitä
yhä enemmän Hänen Hengellään.
Sitten voimme kasvaa ja olla avuksi muille.
Mielestäni yksi tärkeimmistä tehtävistämme on
valmistaa itseämme Jeesuksen toiseen tulemiseen.
Tämä tarkoittaa ylösnousemusta ja tempausta.
Kukaan ei tiedä, milloin tämä tapahtuu. Ehkä tänään.
Meidän täytyy olla valmiita.
Meidän täytyy rukoilla ja valvoa.
Minulle tämä on tärkein näky.
Uskon, että eräänä päivänä
Jad Hashmonaa, eikä näitä vuoria ole enää olemassa.
Kaikki tulee muuttumaan.
Raamatun mukaan ennen tuhatvuotista valtakuntaa
Israelin topografia tulee muuttumaan täysin.
Jerusalem nousee korkeimmaksi paikaksi koko maassa.
Tämä muistuttaa meitä, että talo ei ole tärkein asia.
Talo on pelkästään asumista varten. Autoilla ajetaan paikasta toiseen.
Tavarat auttavat meitä elämään, mutteivät ole itse elämä.
Elämisen tulisi keskittyä
valmistautumaan Jumalan pojan tuloa varten.
Jos keskitymme tähän päivittäisessä elämässä, olemme valmiita.
Näen upean tulevaisuuden.
Ensinnäkin Jad Hashmona on hyvin pieni, vain 14 perhettä
ja noin 8 muuta.
On vaikeaa pitää yllä näin pientä kylää.
Useimmissa kibutseissa on ainakin 100 perhettä.
Ensimmäinen tavoite on saada Jad Hashmona kasvamaan.
Olemme suunnitelleet uutta asuinaluetta.
Haluamme tänne uskovia messiaanisia perheitä, noin 38 perhettä.
Jotkut perheet tulevat olemaan nykyisten jäsenten lasten perheitä,
toiset ulkopuolisia perheitä.
Monet ihmiset ovat jo ilmaisseet halunsa tulla.
Tämä johtaisi todelliseen yhteisöelämään.
Viimeisen 10 vuoden aikana
suurin osa Israelin kibutseista yksityistettiin.
Oli syntynyt kriisi, jossa vanhemmat ihmiset halusivat elää kommuunissa,
mutta nuoremmat eivät halunneet jäädä kommuuniin,
vaan tehdä omat päätöksensä ja olla itsenäisiä.
Jad Hashmonassa tapahtui jotain samantyyppistä.
Jad Hashmona ei kasva. Ihmisten hallinta on vienyt paljon aikaa
sen sijaan, että heidän annettaisiin tehdä omat päätöksensä itse.
Kyseessä ei ole ainoastaan talous,
vaan järjestelmä, jossa kaikki päättävät toistensa asioista.
Yksityistäminen on tehnyt hyvää Jad Hashmonalle
ja ensimmäinen vuosi meni hyvin.
Tästä johtuu, että voimme nyt vastaanottaa
itsenäisiä nuoria perheitä asumaan keskuudessamme.
Jad Hashmona säilyttää silti itsellään suurimman osan omaisuutta:
maan ja rakennukset. Isot päätökset tehdään vielä yhdessä.
Kylän olemus ei ole muuttunut.
On trendikästä, että israelilaiset yritykset järjestävät koulutuspäiviä
työpaikan ulkopuolella.
Jad Hashmonasta on tullut suosittu seminaarikohde.
Pankit, terveysyhtiöt ja jopa kahvilat kuten Cafe Aroma
tykkäävät tulla tänne.
He järjestävät koulutustilaisuuksia työntekijöilleen, syövät lounasta,
ja palaavat työpaikoilleen.
Pidämme siitä, että he tulevat tänne.
Pääelinkeinomme on turismi. Meillä on noin 30 huonetta.
Rukoilemme, että saisimme lisää huoneita, koska tällä hetkellä
yksi ryhmä saattaa viedä kaikki majoitustilat.
Meillä on myös Raamatullinen puutarha, ravintola,
konferenssihalli.
Monet ihmiset tulevat tänne, koska täällä on erityinen ilmapiiri.
Haluamme laajentaa tätä toimintaa.
Samalla meillä on siis asuinalueita, sekä myös pieni teollisuusalue.
Suunnittelemme, että uskovia yrityksiä muuttaisi toimimaan
teollisuusalueellamme.
Suomalaisilla on erityissija sydämessämme ja kylässämme.
He perustivat tämän paikan.
Ilman heitä Jad Hashmonaa ei olisi olemassa.
Jumala käytti heitä perustamaan Israelin ainoan messiaanisen kylän.
Jos he eivät olisi perustaneet tätä, en usko, että messiaaniset
juutalaiset olisivat saaneet lupia tällaisen paikan perustamiseen.
Messiaaniset juutalaiset koetaan täällä uhkana.
Jumala käytti suomalaisia, ja kiitämme heitä todella.
Olen käynyt Suomessa yli 11 kertaa.
Joka kerta tapaan ihmisiä, jotka rukoilevat puolestamme.
Rukoilen, että Suomessa nousisi nuori Israelia rakastava sukupolvi.
Näen Suomessa, että Israelin ystävät vanhenevat.
Toivon, että Jumala avaa ovia, jotta nuoret voivat löytää Israelin
ja messiaaniset juutalaiset, ja että he tulisivat tapaamaan meitä.
Mielestäni tämä jatkaisi sitä yhteyttä, joka on
Suomen ja Israelin välillä.