o
Se ei oikeastaan ollut edes seurakunta tuohon aikaan.
Emme ajatelleet seurakuntatyötä, emmekä edes tunteneet sitä termiä,
koska emme olleet kasvaneet kristillisessä ympäristössä.
Kaikki tapahtui hyvin luontevasti, ja Herra opetti meille vähitellen,
kuinka elää uskossa ja Hänen sanassaan, kuinka kertoa ilosanomaa
juutalaisille ja arabeille. Aluksi asuimme arabikylässä.
Tietyn ajan jälkeen oli selvää, että meidän tulisi muuttaa
juutalaiselle asutusalueelle.
Rukoilimme ja tunsimme, että meidän tulee muuttaa Pohjois-Israelissa
sijaitsevaan Rosh Pinaan. Nimi tarkoittaa "kulman pää".
Olimme töissä hedelmäpelloilla, ja kun etsimme Herraa Hän alkoi
koskettaa paikallisia perheitä, ja vähitellen kehittyi pieni kommuuni.
Aloimme jakaa keskenämme kaikkea omaisuuttamme, ja monet kaupungin
asukkaista tulivat uskoon.
Jumalan läsnäolo tuntui hyvin voimakkaana.
Hän antoi rukousvastauksia ja ihmeitä tapahtui.
Asuimme siellä viisi vuotta.
Minä ja veljeni emme kumpikaan opiskelleet Raamattukoulussa.
Ennemminkin kasvoimme Herran koulussa ja ympäristössä,
jossa messiaaninen juutalainen seurakunta alkoi syntyä
Israeliin miltei 2000 vuoden tauon jälkeen.
Muutimme Rosh Pinaan vuonna 1975, ja Tiberiakseen 1980.
Tämä oli aikaa, jolloin Jumala alkoi synnyttää eri seurakuntia
eri puolille Israelia, ja kutsua yliluonnollisesti messiaanisia
juutalaisia ympäri maailmaa palaamaan Israeliin.
Tänne tuli myös pakanoita, jotka rakastivat Israelia.
Joten kaikki oli hyvin uutta ja tuoretta.
Aloitimme pienen ryhmän ja aloimme kokoontua perjantai-iltaisin ja sapattina.
Hepreaa ei silloin puhuttu monissa seurakunnissa.
Jos sitä puhuttiin, se käännettiin kaikille muille kielille.
Ihmiset olivat uusia maahanmuuttajia.
Monissa seurakunnissa puhuttiin ainakin 3-4 kieltä.
Itä-Euroopan juutalaiset puhuivat bulgariaa, unkaria, romaniaa,
saksaa ja puolaa. Nämä ihmiset piti yhdistää jollain tavalla.
Tunsimme, että meidän piti ylistää hepreankielellä. Tämä oli uutta.
Alussa ei ollut mitään messiaanista musiikkia. Lauloimme kristillisiä
lauluja, joista osa oli käännetty hepreaksi.
Jo Brittimandaatin aikana mies nimeltä Moshe Immanuel Ben Meir
käänsi englantilaisia ja saksalaisia kirkkohymnejä hepreaksi.
Hän teki hienoa työtä. Nämä laulut kerättiin yhteen, ja ensimmäinen
hymnikirja julkaistiin vuonna 1957. Toinen hymnikirja julkaistiin vuonna 1976.
Tähän kirjaan laitettiin lauluja edellisestä hymnikirjasta,
sekä uusia lauluja ja myös juutalaisen rukouskirjan lauluja,
kuten esimerkiksi Adon Olam -laulu.
David ja Lisa Loden olivat pioneereja tällä alueella.
He olivat työskennelleet Merv ja Merla Watsonin kanssa.
David ja Lisa olivat messiaanisen juutalaisen musiikin pioneereja.
Me palkkasimme heidät johtamaan ylistystä seurakunnassamme.
Se oli kuin hampaiden kiristystä. Me ylistämme hepreaksi!
Mutta vähitellen se alkoi tapahtua ja voitelu alkoi lisääntyä.
Jonkin ajan päästä päätimme, että teemme hepreasta seurakunnan
pääkielen, ja tulkkaamme sen muille kielille.
Olimme aloittaneet 5-10 ihmisen ryhmässä, ja vähitellen määrä oli
kasvanut 80 ihmiseen. Tämä oli siis 70-luvulla.
Kun ilmoitimme, että kahden viikon päästä aloitamme hepreankieliset
kokoukset, osallistujamäärä tippui 80 ihmisestä 12 ihmiseen.
Silloin itse asiassa aloimme kehittämään oikeaa messiaanista
juutalaista seurakuntaa.
1980-luvulla pidettiin erityisiä konferensseja, joissa esiteltiin
paikallisten uskovien säveltämiä uusia lauluja.
Näistä uusista lauluista valittiin parhaat, ja niistä tehtiin kirjasia.
Kirjasista julkaistiin laulukirja.
Sitten huomasimme, että kieli ja kalenteri ovat kaksi asiaa,
jotka voivat olla esteinä ihmisryhmien välillä.
Jos ei voi kommunikoida, ei voi pitää yhteisiä kokouksia.
Ja jos ei käytä samaa kalenteria, vaikka juhlisikin samoja juhlia,
mutta toinen juhlii kuukalenterin mukaan ja toinen aurinkokalenterin
mukaan, jos juhlii kristittyjen pääsiäistä ja haluaa israelilaisia
mukaan, täytyy juhlia juutalaisten pääsiäistä.
Ei voi pitää pyhäpäivää sunnuntaina, mikä on viikon ensimmäinen päivä,
jos kaikki ovat töissä. Täytyy pitää seurakunnankokous
perjantaina tai lauantaina.
Tämä ei ollut tavallista, mutta teimme kovasti töitä muuttaaksemme asian
ja nykyään on tavallista kokoontua lauantaisin ja juhlia
raamatullisia juhlia. Mutta siihen aikaan se oli pioneerityötä.
Aloimme painottaa raamatullista, juutalaista kalenteria 70-luvun lopussa
ja 80-luvun alussa. 80-luvun puolessa välissä se oli jo suosittua
ja vuonna 1988 järjestettiin ensimmäinen shavuot-konferenssi.
Vuokrasimme Diplomaatti-hotellin muutamaksi päiväksi, ja paikalle
saapui 900 messiaanista uskovaa Israelista, ja 600 ulkomailta.
Tämä oli läpimurto. Tiedotusvälineet olivat paikalla ja raportoivat:
"Messiaaniset juutalaiset ovat täällä!"
Juhlimme raamatullista juhlaa.
Sitten huomasimme, että kirjoista oli puutetta.
Olimme Pyhällä Hengellä täyttyneitä juutalaisia, ja uskoimme, että
Pyhän Hengen lahjat toimivat yhä, ja että tarvitsemme Jumalan voimaa
voidaksemme tehokkaasti levittää ilosanomaa ja kehittää seurakuntaa.
Useimmat kirjat olivat hepreaksi käännettyjä kristillisiä kirjoja.
Tänä päivänäkin on vain hyvin vähän alunperin hepreankielistä kirjallisuutta.
Suurin osa kirjoista on käännettyjä.
Tunsimme, että meidän tuli alkaa julkaista kirjoja.
Aloitimme julkaisemalla Gordon Lindsayn ja Joyce Meyersin ja muiden
kristillisten kirjailijoiden kirjoja, kuten opetuslapseuskirjoja
tai evankeliointikirjoja.
Huomasimme, että israelilaiset uskovat jotka puhuivat muita kieliä,
kasvoivat nopeasti. Hepreankieliset uskovat kasvoivat hitaasti.
Emme ehtineet opettaa kaikkia, eikä heillä ollut mitään kirjoja.
Meillä ei ollut hengellistä TV-kanavaa eikä kirjakauppaa.
Aloimme julkaista kirjoja ja nähdä muutosta Israelissa syntyneissä
uskovissa, koska nyt he pystyivät lukemaan kirjoja.
Nyt olemme julkaisseet noin 70-80 hengellistä kirjaa.
Julkaisimme pienen kirjasarjan Raamatun kirjoista,
sekä noin 50-60 kirjaa rukouksesta ja esirukouksesta.
Julkaisimme myös Josh McDowellin kirjoja
ja johtajuutta koskevia kirjoja John Maxwellilta.
Kirjat menevät hepreankielisiin seurakuntiin ympäri Israelia.
Tunsimme, että tämä oli myös eräänlainen läpimurto.
Jokainen herätys tarvitsee kirjoja, joita uskoontulleet voivat lukea.
Sanonnan mukaan 3 juutalaisen kesken voi löytyä 5 mielipidettä.
Eroavaisuuksia on varmasti.
Seurakuntien välillä on kirkkokuntamaisia eroja.
Jotkut ovat enemmän, jotkut vähemmän karismaattisia.
Jotkut ovat lähellä helluntailaisuutta, toiset
konservatiivisempia. Kaikenlaisia seurakuntia löytyy, kalvinismista
luterilaisuuteen, vapaakirkkoon, tooraa noudattaviin seurakuntiin
sekä rabbiinista perinnettä noudattaviin seurakuntiin.
On myös seurakuntia, jotka yrittävät välttää eri suuntauksia ja pyrkivät
keskittymään Raamatun sanaan.
Yhteydenpitoon on olemassa eri välineitä, kuten messiaanisten
seurakuntien johtajien intranet. Tässä verkossa he voivat jakaa
tietoa ja keskustella eri aiheista, jotka voivat olla kiisteltyjäkin.
Tällainen aihe oli esimerkiksi kysymys Jeesuksen jumaluudesta,
josta keskusteltiin paljon noin vuosikymmen sitten.
Yksi viimeaikainen keskusteluaihe on rabbiininen auktoriteetti
ja rabbiinisen perimätiedon merkitys.
Muutama vuosi sitten aloimme rohkaista ulkomailla asuvia
messiaanisia juutalaisia muuttamaan Israeliin.
Mielestäni tämä on auttanut messiaanisen seurakunnan kasvua
Israelissa, koska monta seurakuntaa on syntynyt näistä messiaanisista
maahanmuuttajista. Kun näiden perheiden lapset syntyvät ja
kasvavat Israelissa, syntyy uusi israelilaisten uskovien sukupolvi.
Mutta seurakuntien perustajat olivat suurimmalta osin maahanmuuttajia.
Jokainen alija, eli maahanmuuttoaalto tuo jotain uutta Israeliin,
ja voi sanoa, että viimeisen 20 vuoden alija on tuonut Israeliin
messiaanisen juutalaisen seurakunnan muista maista.
Tämä on ollut syvä prosessi. Monet tulevat Israeliin toivoen näkevänsä
paljon hedelmää. He voivat pettyä ja lähteä maasta.
Mutta kun Herra antaa näyn ja kutsumuksen olla täällä,
pystyy antamaan kaikkensa, vaikkei näekään paljoa hedelmää.
Israelissa on vaikea olla ilman näkyä. Raamattu sanoo, että ilman
näkyä ihminen tuhoutuu. Herran antama visio auttaa minua selviytymään
jokapäiväisestä työnteosta, johon tietenkin antaudun.
Mutta on tärkeää nähdä laajemmin, mitä Jumala tekee Israelissa
ja seurakunnassaan, morsiamessaan, jota Hän valmistaa tuloaan varten.