o
Iloitse, tytär Siion,
puhkea huutoon, Israel:
ihastu ja ratkea riemuun kaikesta sydämestäsi
tytär Jerusalem.
Iloitse, tytär Siion
puhkea huutoon, Israel:
ihastu, ja ratkea riemuun kaikesta sydämestäsi
tytär Jerusalem.
Perheeni muutti Yhdysvaltoihin.
Äitini on kotoisin Valkovenäjältä, Minskistä.
Isäni syntyi Intiassa, mutta hänen isovanhemmillaan
on venäläinen tausta.
Perheeni kärsi pogromien aikana
ja ainoastaan äitini ja isoäitini pääsivät pakenemaan, muut tapettiin.
Molemmat vanhempani saapuivat yhdysvaltoihin samaan aikaan.
Isäni sattui olemaan samalla laivalla, ja äitini pakeni
Venäjän juutalaisvainoja.
He asettuivat asumaan Michiganiin.
Mutta äitini kärsi kokemistaan kauhuista,
eikä hän ikinä oikein toipunut.
Isäni ei saanut Amerikan kansalaisuutta, ja
tämän takia hänen oli vaikea työskennellä lääkärinä.
Hän oli äitiäni paljon vanhempi.
Seitsemännen lapsen synnyttyä perhe hajosi.
Olin tuolloin kaksivuotias, ja kaikki lapset lähetettiin
sisäoppilaitoksiin, ja jostain syystä minut lähetettiin eri
laitokseen kuin muut.
Tämä oli haasteellista,
koska olin ainoa juutalainen pikkupoika siinä sisäoppilaitoksessa.
Laitos oli Michiganissa, alueella nimeltä Grosspoint,
joka oli siihen aikaan hyvin juutalaisvastaista aluetta.
Tämä tapahtui 40- ja 50- luvulla.
Kasvoin tällaisessa ympäristössä.
Nuorella iällä minut siirrettiin Grosspointista sotilasakademiaan.
Olin siellä monta vuotta. Joka kesä lapset menivät koteihinsa.
Minä jäin sisäoppilaitokseen, koska minulla ei ollut paikkaa,
mihin mennä. Jäin kouluun joka kesä, ja yhtenä kesänä minua
pyydettiin kesäleirille.
Mielestäni tämä oli hieno idea, koska sain jotain tekemistä kesäksi.
Olin mielissäni, mutten tiennyt, että leirillä on paljon uskovia.
Eräs pariskunta tykkäsi minusta
ja he viettivät paljon aikaa kanssani.
Leiri kesti kuusi viikkoa, ja nautin siitä ajasta.
Tämä oli ensimmäinen kerta, kun pääsin kesäleirille.
Kesän lopussa pariskunta tuli luokseni ja kiitti minua.
Olin 12-vuotias. Kysyin, mistä he kiittävät.
He sanoivat "Kiitos esi-isistäsi."
Kysyin, minkä takia. He sanoivat: "Esi-isiesi
takia emme enää palvo kivijumalia. Esi-isäsi toivat meille Messiaan."
Sanoin okei, mutten oikein tiennyt, mistä he puhuivat.
Sanoin "Olkaa hyvät vaan".
He kertoivat, että olivat löytäneet messiaan ja
ymmärtäneet, mitä tehdä synneillensä. Sitten he kysyivät,
miten juutalaiset selviävät syntiensä kanssa.
Sanoin, että meillä on Kol Nidre, ja Suuri Sovintopäivä, ja rukoukset,
ja sillä tavoin selviämme.
Tietenkään en ymmärtänyt, mistä puhuin.
He kysyivät minulta, kuinka se toimii. En tiennyt lainkaan.
Tämä oli mielenkiintoinen kysymys, ja koska tykkäsin pariskunnasta,
sanoin, ettei minulla ole vastausta, mutta seuraavaan kesään mennessä
otan asiasta selvää ja kerron heille, miten se toimii.
He olivat mielissään.
Minä en tietenkään tiennyt, mikä minua odotti.
Menin takaisin kouluun ja aloitin urakan.
Luulin tuntevani Raamatun, koska olen juutalainen,
mutten ollenkaan ymmärtänyt.
Olin aikaisemmin lukenut paljon Raamattua, mutta
ensimmäistä kertaa todella aloitin lukea 1. Mooseksen kirjasta.
En ollut aiemmin ymmärtänyt, kuinka vaikeaa se on.
Minulta vei ainakin puolitoista kuukautta, ennenkuin
aloin ymmärtää edes vähän.
Jouduin lukemaan monia kohtia useaan kertaan.
En ymmärtänyt silloin, kuinka liitot toimivat, mutta aloin
pikkuhiljaa ymmärtää liiton periaatteen.
Ymmärsin, että perintöni tulee Aabrahamilta.
Ymmärsin, että Jumala teki Aabrahamin kanssa ikuisen liiton,
ja minä olen Aabrahamin jälkeläinen.
Noina vuosina olin kokenut paljon juutalaisvastaisuutta.
Ei ollut hyvä asia olla juutalainen.
Myös mustaa väestöä vastaan oli paljon vastustusta.
Joten olin tottunut siihen, ettei minusta tykätty.
Yhtäkkiä tajusin, että olen Aabrahamin jälkeläinen, ja innostuin.
Jumalalla oli kanssani erityinen liitto. Jatkoin lukemista.
Kolmen kuukauden jälkeen aloin ymmärtää, mitä luin.
Sitten pääsin 2. Mooseksen kirjaan ja aloin lukea siitä, kuinka
Israel pääsi Egyptistä ja Mooseksen liitosta.
Yhtäkkiä ymmärsin, ettei olekaan niin hyvä olla juutalainen.
Jos teen näin, joudun eroon Jumalasta.
Jos teen tämän, minut erotetaan Jumalasta.
Se oli kauheaa, koska tunsin, että olen tehnyt
kaikki mahdolliset synnit.
Ymmärsin, ettei joitakin syntejä voi edes saada anteeksi.
Moni synti liittyi asenteisiin. En ollut paha poika, en varastanut,
mutta varmasti valehtelin, enkä juhlinut pääsiäistä.
Ymmärsin, että olen 13-vuotias, olen kirottu,
ympärilläni on juutalaisvihaisia ihmisiä,
he eivät tykkää minusta, ja nyt en voi ikinä tuntea Jumalaa.
Ensimmäistä kertaa ymmärsin haluavani Jumalaa.
Halusin todella tuntea Jumalan. Mutta en voi,koska olen juutalainen.
Seuraavien kuukausien aikana minusta tuli huono oppilas.
Olin vihainen, eikä minulle voinut puhua. Olin turhautunut.
Halusin mennä takaisin kesäleirille ja lyödä pariskuntaa turpiin.
Olin järkyttynyt. Jos he eivät olisi kertonut minulle mitään,
olisin voinut elää elämäni ja
vasta lopussa saada tietää, että olen kirottu. Nyt olen onneton.
Sitten tuli kesä, ja menin taas kesäleirille.
Ensimmäiseksi etsin käsiini sen pariskunnan.
Katsoin heitä ja sanoin: "Te olette juutalaisvastaisia.
Te vihaatte juutalaisia." He kysyivät, mistä puhuin
Sanoin: "Tiesitte, että jos lukisin Raamatun saisin selville, että
olen kirottu." He alkoivat nauraa. Kysyin, miksi he nauravat minulle.
He sanoivat, että he nauravat kanssani.
Sitten he kysyivät, jatkoinko lukemista.
Sanoin, ettei ole syytä jatkaa. Olen kirottu, koska jos teen
yhtään mitään, olen kirottu, eikä sovitusta ole.
He sanoivat, että juttu ei lopu tähän.
Seuraavat kolme viikkoa he näyttivät minulle vanhasta testamentistä,
Jeremiaan kirjasta, mikä on uusi liitto. Vanhan liiton tarkoitus oli,
että ymmärtäisin, etten voisi itsestäni saada sovitusta.
He paljastivat minulle, että on olemassa ratkaisu, sovitus,
ja Messias. Olin todella helpottunut.
Messias olisi voinut olla
kuka tahansa lyhyt, pisamanaamainen mies,
en todellakaan välittänyt, kuka hän oli.
Olin vain tyytyväinen, että Messias oli olemassa.
Jos on terve, voi valita lääkärin tarkkaan.
Mutta jos on sairas, eläinlääkärikin käy.
Olin todella helpottunut ja otin heti Messiaan vastaan.
Ymmärsin, että tämä oli Raamatullinen ratkaisu.
Koska olin juutalainen, sen täytyi löytyä vanhasta testamentista.
Minulla ei ollut muuta ajatusmallia.
Kaksivuotiaasta lähtien kasvoin ilman vanhempia.
Tiesin aina, että jotain puuttui. Sitten tapahtui jotain.
Kun tulin uskoon, en tiennyt mitään Pyhästä Hengestä tai muusta.
Tiesin vain, että minulla oli uusi sydän ja uusi henki.
Mutta sitten Jumalan läsnäolo tuli päälleni, ja Jumala paljasti
itsensä ei kaikkivaltiaana luojana, vaan isänä.
Se oli syvä kokemus. Silloin ymmärsin, mitä tarkoittaa isä.
Ensimmäistä kertaa elämässäni ymmärsin myös, mitä on olla poika.
Jumala vain tuli ylleni ja paljasti itsensä Isänä.
Hän paljasti myös, kuka minä voin olla hänen poikanaan.
Tämä oli todella koskettava kokemus. Olin hyvin liikuttunut ja itkin.
Elämässäni tapahtui syvää paranemista haavoista,
joista osasta en ollut edes ollut tietoinen.
Tämä oli kaiken muuttava kokemus, jonka kautta sain
ennen kokemattoman turvallisuuden tunteen.
Juutalaisena oleminen tuli paljon selkeämmäksi.
Olin ainoa juutalainen poika laitoksessani. Yritin puhua rabbille
uskoontulostani, mutta hän ei ottanut minua vakavasti.
Yritin puhua papille, mutta hän ei ymmärtänyt,
miksi olin yhä juutalainen.
Minulla ei siis ollut ihmisiä, joille puhua.
Messiaanisia juutalaisia ei ollut kovin paljon.
Tämä tapahtui vuonna 1954.
On ironista, että olen tehnyt niin monia asioita elämässäni -
olin armejiassa Vietnamin sodan aikoihin,
palvelukseni aikana urheilin paljon.
Pelasin rugbya Ranskassa.
Sitten pelasin jalkapalloa muutaman vuoden.
Olin jonkin aikaa ammattiurheilija.
Sitten lähdin opiskelemaan psykologiaa.
Valmistuin ja tein tutkimusta psykologian alalla.
Tämän jälkeen menin töihin elokuvateollisuuteen.
Tein elokuvia noin 30 vuotta. Olen näytellyt ainakin 150 elokuvassa.
Kaiken tämän läpi Jumala on johdattanut minua askel askeleelta.
Hän opetti minua kaikkien näiden kokemuksien kautta.
Nyt tunnen, että kaikkien näiden kokemusten tarkoitus
oli valmistaa minua palaamaan Israeliin.
Muutin tänne paluumuuttajien lain mukaan.
Oikeastaan tulin tänne töihin Entebbe-elokuvaan, 37 vuotta sitten.
Aion myös työskennellä joissain televisio-ohjelmissa,
mutta en aikonut jäädä Israeliin.
Tapasin vaimoni Shiran, joka on elokuvaohjaaja ja
Gordon ja Freda Lindsayn tytär.
Hän oli ollut Israelissa 9 vuotta, ja hänellä oli voimakas näky
Israelin ennalleen asettamisesta uskovana juutalaisena yhteisönä.
Muutaman kuukauden jälkeen minulle tuli selväksi, että Jumala rakensi
välillemme suhdetta, ja että Jumala kutsui minua takaisin tähän maahan.
Päätin, että mitä tahansa teenkin elämässäni, teen sen tässä maassa.
Ramat Ganissa oli yksi uskova perhe, ja muualla maassa muutamia uskovia.
Muutama Haifassa, ja muutama Jerusalemissa.
Jerusalemissa oli Messianic Assembly -niminen seurakunta.
He olivat pioneereja. Heitä johti Victor Smadja ja Goldberg.
Haifassa ja Jaffassa oli seurakuntia, mutta
messiaanista juutalaista seurakuntaa ei ollut missään.
Tuohon aikaan tunsin, että Jumala halusi
ennalleen asettaa Israelin Israelina.
Hän halusi palauttaa juutalaisen yhteisön
uskovaksi juutalaiseksi yhteisöksi. Ei pakanayhteisönä.
Galatalaiskirjeessä sanotaan, ettei pakanoiden tarvitse
tulla juutalaisiksi ollakseen uskovia,
eikä juutalaisten tarvitse tulla pakanoiksi ollakseen uskovia.
Viimeisen tuhannen vuoden ajan uskoon tulleiden juutalaisten on
täytynyt tulla pakanoiksi ja kieltää juutalaisuutensa, ja jättää
juutalainen kalenterinsa ja alkaa noudattaa gregoriaanista kalenteria.
Meistä se ei ollut oikein. Meistä tuntui, että Jumala kutsui meitä
palauttamaan Raamatullisen kehyksen juutalaiseen uskoon Israelissa.
Se alkoi täällä, ja se täytyy palauttaa tänne.
Perustimme pienen ryhmän ja
aloimme tavata perjantai-iltaisin ja sapattina.