Shalom Jeruusalemmast Eetris on TV7 Iisraeli sõjaülevaade.
Jätkates Gaza sõjaga seotud erinevate arengute arutamist,
on alati oluline meeles pidada, et 116 päeva tagasi
käivitasid Hamasist vaevatud Gaza sektori islamistlikud terrorirühmitused
rünnaku Lõuna-Iisraeli, kuulutades sõja veresaunaga,
kus mõrvati umbes 1200 tsiviilisikut, vigastati veel 4800
ja rööviti 246 inimest,
sh eakaid, mehi, naisi, lapsi ja imikuid,
kellest 136 on tänaseni Hamasi vangistuses.
Pöördume nüüd meie üldtoimetaja, hr Amir Oreni poole.
Mida värsket saad rääkida?
Lahingud jätkuvad Gazas, eriti Khan Younise piirkonnas
ja Khan Younise lõunaosas.
Kohe pärast meie saadet eile õhtul
tulistati rida rakette
Tel Avivi ja selle lähiümbruse pihta. Inimohvreid polnud.
Enamik rakette püüti kinni,
mõned kukkusid avaaladele.
Ja Läänekaldal
toimus öösel lahing haiglas,
kus peamiselt Hamasi,
aga ka Palestiina Islamidžihaadi terroristid
kavatsesid terroriakti korraldada.
Nad tahtsid jäljendada 7. oktoobrit
ning IDF ja Shabak, sisejulgeolekuagentuur,
suutsid neid ennetada.
Nad ootasid haiglas
meditsiinitöötajate rõivais
ja üllatasid neid.
Kuid päeva peamine, sõjaga seotud uudis
on seotud pantvangilepingu kavandiga.
Või tegelikult pantvangide vabastamisega
vastutasuks vangide vabastamise ja sõja peatamise eest.
Meediaraportite järgi
vabastatakse uue tehingu esimeses etapis
umbes 35-40 pantvangi
110st elusast pantvangist
ja kokku umbes 136st pantvangist, kaasa arvatud surnukehad.
Iga vabastatud pantvangi eest
vabastab Iisrael kümneid vange.
Võitluses tehakse umbes 6-nädalane paus.
Ja seejärel tulevad teised pausid ja teised vabastamised.
Peaminister Netanyahu tegi mõne tunni eest avalduse,
mis on vastuolus nende teadetega,
öeldes, et ta ei vii IDF-i Gazast välja.
Seda polnud mainitud vähemalt kokkuvõtlikus raportis.
Ja et ta on vastu tuhandete Palestiina vangide vabastamisele
kokkuleppe raames. Kui see vastab tõele,
siis tundub, et tema kabineti kahe pooluse -
mõõduka, mida juhivad kaks endist peastaabiülemat
Benny Gantz ja Gadi Eisenkot,
ja paremäärmusliku, mida juhivad Itamar Ben-Gvir ja Bezalel Smotrich,
kaldub Netanyahu nüüd Ben-Gviri ja Smotrichi poole,
sest kardab, et kaotab oma koalitsiooni,
kui nood täidavad oma lubaduse kukutada valitsus,
kui ta tehinguga edasi läheb.
Nii et meid ootavad ees pingelised sisepoliitilised hetked,
samal ajal kui võitlus jätkub.
Paar asja. Esiteks, vähemalt mulle on tähtis
täpsustada detaile rünnaku kohta Hebroni haiglas.
See polnud IDF, vaid piiripolitsei, YAMAM,
kes seal operatsioone tegi, mida on väga oluline rõhutada.
Ja teine punkt, mida mainiti viidatud raportis pantvangide kohta.
Me räägime iga vabastatud pantvangi kohta
100st kuni 250st terroristist, mõnedel neist on kätel veri,
kes vastutasuks vabastatakse.
See tekitab Iisraeli ühiskonnas muidugi vastuolulisi tundeid
ja see pole tingimata populaarne, see ei peagi populaarne olema,
sest selles olukorras pole midagi võita.
Valitsus peab igal juhult tagama, et pantvangid tagastatakse.
Ma ei tahaks olla antud etapis nende positsioonil.
Pöördume nüüd Washington DCsse, kust meiega ühineb dr Mike Doran,
kes oli varem Riikliku Julgeoleku Nõukogu vanemdirektor
Lähis-Ida ja Põhja-Aafrika alal;
hetkel Hudsoni Instituudi Lähis-Ida rahuprogrammi vanemdirektor.
Tore näha teid.
Tahaksin kuulda teie vaatenurka erinevatele aruteludele,
mis järgnesid Pariisi tippkohtumisele,
kus nägime CIA direktorit William Burnsi, Katari peaministrit,
Mossadi direktorit, ISA direktorit ja pantvangide vabastamise juhti.
Mida oskate meile sellest rääkida Ameerika vaatenurgast
ja kuidas see mõjutab käimasolevat sõda Gazas?
Kõigepealt, tere hommikust, Jonathan ja Amir. Tore siin olla.
Ja Jonathan, kui sa kutsud mind härra Doraniks,
pean mina nimetama sind hr Hesseniks.
Nii et andestust. Tere hommikust, härra Hessen.
Siin Washingtonis on asi selles, et need arutelud algasid
enne rünnakut Ameerika vägede vastu Jordaanias.
Need on nüüd täiesti varjutatud.
Valitsuses on praegu kõigi mõtetes küsimus,
kuidas reageerida kolme ameeriklase tapmisele,
ja haavata on saanud
viimati kuuldud arvu järgi üle 40 ameerika sõduri.
See on muidugi pretsedenditu.
Iraani kontrollitud võitlejate rünnakud
Ameerika vägede vastu on olnud tavalised alates 7. oktoobrist
ja isegi enne 7. oktoobrit,
kuid selline ohvrite tase on midagi,
mida me pole näinud, ja valitsus peab tegutsema.
See ei saa istuda käed rüpes, ja lihtsalt kutsuda de-eskaleerima,
kuigi de-eskalatsioon on endiselt märksõna.
Suur küsimus on, kas nad reageerivad väljaspool Iraaki ja Süüriat
ja konkreetselt Iraani vastu Iraani territooriumil
või annavad nad löögi Iraagis ja Süürias?
Kui Iraagis ja Süürias, siis kas nad löövad Iraani sihtmärke,
Iraani kontaktametnikke või lihtsalt võitlejaid,
keda pole veel identifitseeritud, kes selle rünnaku eest vastutavad?
Pealtnäha ei tundu, et sel oleks mingit pistmist Gazaga.
Kuid tegelikult on see kõik seotud Gazaga,
sest iraanlased ja nende käsilased, nende nn vastupanuliikumise telg,
on pannud kogu oma jõu ülemaailmse relvarahuliikumise taha.
Hezbollah ütleb, et kui Iisrael lõpetab rünnakud Gazas,
lõpetab Hezbollah rünnakud Liibanonist.
Hutid ütlevad, et kui Iisrael lõpetab rünnakud Gazas,
lõpetavad nad rahvusvahelise laevanduse ründamise.
Iraan ise ei võta otsest vastutust nende rünnakute eest,
aga ta loob üldise pildi, öeldes, et probleem on Gazas.
Kui Ameerika ei toetaks Iisraeli Gazas,
poleks tal kõiki neid probleeme kogu regioonis.
Nii et raam, kuhu see Valges Majas paigutatakse,
mitte avalikkuse jaoks, vaid sisemise arutelu mõttes, on -
kas de-eskaleerime Gazas, et saada rahu iraanlastega,
või eskaleerime asju iraanlastega, et neid heidutada?
Ennustan, et see lõpeb sellega,
et nad viivad läbi väga olulise--
Ma ennustan siinkohal. Mul pole konkreetset infot.
Olen lihtsalt uurinud seda valitsust alates selle ametisseastumisest,
ja kuidas see reageerib sellistele provokatsioonidele.
Nad teevad piisvalt märkimisväärse ja tugeva kättemaksurünnaku,
et nad saaksid seista vastu kriitikutele Kongressis,
nagu näiteks senaator Tom Cotton,
kes nõuab hävitavaid rünnakuid Iraani vastu Iraani territooriumil.
See saab olema piisavalt oluline, et nad saaksid öelda:
Tegutseme, võtame seda tõsiselt, me ei lase kedagi lõa otsast.
Nad otsivad sihtmärke Iraagis ja Süürias, mis kannavad märki IRGC,
aga samal ajal võimaldab see neil vaikselt iraanlaste poole pöörduda
ja öelda: "Hei, sellid, me ei taha seda kaugemale viia."
See saab olema signaaliks.
Vahepeal teevad nad kõikvõimaliku, et Gazas asju de-eskaleerida.
See viib meid pantvangilepingu juurde.
Kujutlen, et selles kontekstis on ameeriklaste jaoks ajendiks
panustada rohkem jõudu pantvangilepingu leidmisse,
sest see viib Gaza pingete kohese de-eskaleerumiseni.
Kui tohin kommenteerida,
ja mainisite konkreetselt Süüriat ja Iraaki -
kas näete, et Jeemeni rinne jääb teie ennustuse raames
sellest võrrandist välja?
Noh, see on hea küsimus. Ei, ma ei näeks seda väljaspool.
Põhjus, miks ütlesin Iraak ja Süüria, on see,
et see on justkui selle konkreetse rünnaku raskuskese
Ameerika Ühendriikide vastu.
Küsimus, mida nad küsivad mingist poliitilisest vaatenurgast, on:
kas keskendume neile, kes vajutasid nupule,
kes juhtisid drooni Ameerika baasi,
või vaatame laiemalt ja võtame Iraani vastutusele?
Eeldaksin, et näeme uusi operatsioone
huttide vastu,
aga pidades silmas sama kalkulatsiooni -
siis sügaval Bideni valitsuse DNA-s on soov
mitte sattuda Iraaniga otsesesse vastasseisu.
Nad lükkavad tagasi minu sarnaste inimeste,
ja ka senaator Cottoni loogika, kes ütlevad,
et sõda Gazas pole sõda Iisraeli ja Hamasi vahel;
see on võistlus Iraani liitlassüsteemi ja Ameerika liitlassüsteemi vahel.
Ja Ameerika Ühendriikide strateegiline probleem
pole mitte hutid, või omakaitseväelased Iraagis,
vaid Iraan. IRGC on probleem.
Kuulsime, kuidas kontradmiral erus John Kirby,
kes on praegu NSC strateegilise kommunikatsiooni koordinaator,
rääkis, et Bideni valitsus tunnistab,
et kõiki neid Iraani šiiitide rühmitusi
aitab, koolitab, rahastab ja relvastab Iraani Islamivabariik.
Siiski rõhutas ta sedagi, et USA ei taha sõda Iraaniga
ja püüab seda vältida ning olukorda de-eskaleerida,
nagu dr. Mike Duran mainis. Ja härra Oren, tahaksin küsida,
et kui kuuleme Ühendriikide kavatsusest anda vastulöök,
nagu mainis ka kaitseminister Lloyd Austin
oma kohtumisel NATO peasekretäri Jens Stoltenbergiga,
siis näeme, et sellega kaasneb teatud hoiatus.
Ja seda märkis eriti Katari peaminister Mohammed al-Thani
oma kõnes Atlandi Nõukogus varem eile õhtul tegelikult,
kus ta rõhutas, et tema seisukohast või Katari seisukohast,
viiks jõuline rünnak, eriti Iraani vastu, millele ta vihjas,
üsna süngete tagajärgedeni toimuvatele läbirääkimistele.
Ta püüdis kasutada seda kuidagi Ameerika kavatsuse suhtes
vastata jõhkrale rünnakule USA vägede vastu Jordaanias.
Siin on mitu teemat,
mis tõepoolest riivavad üksteist,
kuid pole identsed. Alustame Punasest merest.
Peame naasma mulluse novembri viimasele nädalale
ja selgitama välja, kas esimese pausi ajal
Iisraeli ja Hamasi vahelises sõjas,
kui Hezbollah, nagu ka Hamas, ei tulistanud,
vältisid ka hutid sel ajal tulistamist.
Sest kui see on nii, ja kui nad hakkavad nagu Hezbollah,
Hamasi jäljendama, ja teevad pausi,
siis ehk jääb kriis Punasel merel esialgu seisma.
Ja see teenib USA valitsuse eesmärki regiooni de-eskaleerimisel.
Seoses sellega, mis juhtus Tower 22-s,
rajatises, mis ei asu kaugel
nii Süüria kui ka Iraagi piirist.
Ja muide, see on üsna lähedal kohale,
Al-Qa'imile Iraagi poolel,
kust 1991. a tulistati Scud-rakette Tel Avivi ja Haifa pihta.
Kui kuulate või loete Pentagoni briifingu ärakirja,
siis oli seal väga kummaline nüanss.
Tuleb välja, et vähemalt mõned
kas kaitseministeeriumis või luurekogukonnas usuvad,
et kes iganes selle drooni ka läkitas,
tõenäoliselt Qatayib Hezbollah Iraagist,
ei plaaninud nad vigastada ameeriklasi.
Nad tahtsid vaid, et droon tabaks nende läheduses
või et Ameerika õhutõrje püüaks drooni kinni,
nii et nad saaksid öelda, et ründasid ameeriklasi,
aga kedagi ei vigastatud ja kättemaks pole vajalik.
See oli 166. rünnak Ameerika sihtmärkide vastu regioonis
alates 17. oktoobrist.
Usun, et 99 rünnakut Iraagis,
66 Süürias ja see üks Jordaanias.
Aga juhtus, et üks ameerika droon naasis missioonilt,
täiesti lahus sellest rünnakust.
Ja USA õhutõrjepatarei operaatorid uskusid ekslikult,
et sihtmärk, mida nad ekraanidel näevad,
on Ameerika droon ja seetõttu ei püüdnud seda alla tulistada.
Ja toimus traagiline plahvatus.
Selle suhtes, mida ütleb valitsus, nii admiral Kirby
kui ka Pentagon ja välisministeerium,
neil kõigil on koordineeritud vastus.
Nad ütlevad, nagu rääkisid ka Iraani kohta seoses 7. oktoobriga:
"Jah, muidugi, Iraan rahastas, koolitas, toetas",
ja siia võib panna kas Hamasi või Qatayib Hezbollah'
või mis tahes nime, "kuid meil pole mingeid luureandmeid selle kohta,
et Iraan oleks olnud selle konkreetse rünnaku taga.
Seetõttu me ei taha sõda. Teame, et ka Iraan ei taha sõda.
Nii et püüame de-eeskaleerida." - De-eskaleerida.
Dr. Mike Duran, tahaksin kuulda teie kommentaari selle kohta.
Kui pressisekretäri asetäitja Sabrina Singh neid sõnu rääkis,
oli mul raske uskuda, et ta ise usub, mida ütleb,
kui neid avaldusi edastab?
Valitsus--
Selle jaoks on kunstiline termin. Seda nimetatakse vigurdamiseks.
See on tõe väljendamine,
mis jätab mulje suuremast tõest.
Nii et see on eksitamine väiksema tõega,
mis eksitab inimesi suurema tõe suhtes.
Väike tõde on, et Iraan ei opereerinud drooni, mis tappis ameeriklased,
tõenäoliselt.
Aga Iraan annab droone
ja strateegilisi juhiseid kõigile neile osalejatele.
Tänastes uudistes Suurbritannias saime teada, et Briti politsei
teavitab Iraani režiimi vaenlasi Suurbritannias.
See tähendab britte, kes immigreerusid Iraanist,
ja kes on Iraani režiimi suhtes vaenulikud,
või lihtsalt iraanlased, kellel on Suurbritannias varjupaik,
kes on rünnakuohus mitte-iraanlastest jõukude poolt,
keda iraanlased palkavad. Ja nii ütleb Briti politsei neile,
muutke oma päevakava ja nii edasi, sest teid ähvardab füüsiline rünnak.
Nii et maffiaboss tellib kellegi tapmise
ning läheb ja istub lennukisse ega tea, millal tapmine toimub
või kus see toimub. Tema on sel ajal lennukis.
Ja ameeriklased ütlevad, et maffiaboss, kes rünnaku tellis,
ei vastuta, sest tal polnud mingit pistmist operatsiooniga,
mis rünnaku teostas.
Ilmselt on strateegiliselt oluline fakt Ameerika Ühendriikide jaoks see,
et Iraan on kõigi nende erinevate elementide strateegiline vahendaja.
Hutid debüteerisid äsja esimesena,
esimest korda globaalselt
maa-laev tüüpi ballistilise raketi kasutamisega.
Maailmas on vaid kaks riiki,
kes üldse ehitavad maa-laev-tüüpi ballistilisi rakette -
Hiina ja Iraan. Miks Hiina seda tahab?
Sest nad tahavad hävitada Ameerika lennukikandjate gruppe.
See on oht ameeriklastele. Need on lennukikandjagruppide tapjad.
Seepärast tahab seda ka Iraan.
See on iraanlaste jaoks vastus USA 5. laevastikule.
Nii et hutid testivad mitte ainult relvasüsteeme,
vaid ka operatsioonikontseptsioone,
mida kasutatakse Ühendriikide vastu Lõuna-Hiina merel, Pärsia lahel jms.
See on strateegiline asi, mille pärast peaksime muretsema.
Ja kogu see laveerimine selle üle, kes või mis see täpselt oli,
kas see oli Mohammed või Abdullah,
või kes oli mees, kes drooni juhtis? -
need on rumalad küsimused. Need pole rumalad küsimused.
Need on poliitiliselt ja strateegiliselt väga olulised küsimused,
aga me ei tohiks lasta end neisse eksitada.
Valitsus usub,
ning Iisraeli vaatajail ja Iisraeli-meelsetel vaatajatel
on väga oluline mõista,
et see valitsus keeldub nägemast Lähis-Ida
kui Iraani ja Ameerika liitlassüsteemide vahelist võistlust.
Ta positsioneerib end Iraani ja Ameerika liitlaste vahel
ning seab end läbirääkijaks, vahendajaks aruteludes
iga Iraani käsilase ja Ameerika liitlaste vahel.
Nii et USA vahendab arutelusid huttide ja saudide vahel.
Ühendriigid vahendavad läbirääkimisi Hezbollah' ja iisraellaste vahel.
See on kogu Amos Hochsteini missiooni mõte Liibanonis.
Peame selle vaate tagasi lükkama
ja USA peab nägema end regioonis koalitsiooni juhina,
mille eesmärgiks on takistada Iraanil tuumarelva saamast
ja heidutada teda ja tema käsilasi rünnakute tegemisest,
ning nõrgestada neid nii, et nad ei saaks neid rünnakuid sooritada.
Hr Oren, Iisraeli kaitseminister Yoav Gallant külastas hiljuti
IDF-i suurtükiväekorpust Gaza piiril, kus ta rõhutas,
et praeguseks on umbes veerand Hamasi terroriagentidest
edukalt likvideeritud, mida hiljem ka kinnitati.
Rõhutati, et 2000 neist on tänaseks likvideeritud Khan Younises.
Sinna koondub praegu IDF operatiivtegevus.
Kas näete mingit arengut selles mõttes,
et IDF jätkab taktikaliste saavutustega
surve suurendamist Hamasile
ja suurendab seeläbi survet iraanlastele,
et nood kasutaksid võimalust jätkata oma vaenutegevust regioonis?
Jätame Iraani hetkeks kõrvale.
See on peaaegu võimatu, sest nad on kohal, nad on visad,
kuid lihtsalt selleks, et analüüsida sinu küsimust.
Seda võib vaadata nii või teisiti.
Üks neljandik vaenlase lahingukorraldusest
on väga muljetavaldav.
Ja kui see oleks olnud lihtsalt lahing tavaliste sõjavägede vahel,
oleks vaenlane ilmselt juba mängust väljas olnud.
Aga kuna tegu on organisatsiooniga,
maaaluse maakaitseväega, või kuidas te seda nimetada tahate,
siis ca 9000 Hamasi agendi tapmine
35 000st, mis neil oli algselt,
sarnane arv haavatuid ja tegevusest väljas,
siis elus on veel ligi 20 000.
Ja neile tuleb lisada ka Palestiina Islamidžihaadi agendid.
Nendega peab ikka veel tegelema, kui nad just alla ei anna.
Ja kui sõda tuli venitada nelja kuuni,
ja teha tiir peale kogu Gaza sektorile, nii maa peal kui maa all,
et tappa ja haavata esimesed peaaegu 20 000,
võib see tähendada, et läheb veel neli kuud,
et ülejäänud töö ära teha. See kestaks suveni,
mil USAs võtab hoogu kampaania.
See on vastuolus president Bideni soovidega
ühel võrrandi poolel,
ja teisel poolel peaminister Netanyahu lubadusega
jätkata võitlust kuni täieliku võiduni.
Nii et kuskil tuleb järeleandmisi teha.
Mõlemas suunas paralleelselt minna ei saa.
Siin on kokkupõrkekurss ameerika vaatenurga
ja Netanyahu vaatenurgaga. See pole ehk kogu Iisraeli valitsuse seisukoht,
aga kindlasti Netanyahu oma.
Noh, ta on hetkel veel peaminister,
nii et tema mõjuvõim valitsuse üle on kõige otsustavam.
Meil on umbes 30 sekundit aega
Mike Dorani viimaseks ennustuseks või märkuseks. Mida saad öelda?
Tahan lihtsalt juhtida tähelepanu ühele väikesele nüansile
kogu selles Ameerika surve küsimuses Iisraelile.
Valitsus tahab esitleda seda
võitlusena administratsiooni ning Smotrichi ja Ben-Gviri vahel.
Aga Iisraeli valitsuses on palju neid, sealhulgas Gallant, ma usun,
kes usuvad, et sõjalised operatsioonid peavad jätkuma,
kuni võiduni.
Valitsus tahab muuta seda väärtushinnanguks
äärmuslike iisraellaste
ja mõõdukate, mõistlike ameeriklaste vahel,
sest nad tahavad nüristada
Ameerika Ühendriikide Iisraeli-meelse kogukonna kriitikat,
nagu oleks see püüdlus sõja lõpetamiseks, mida see ongi.
Lõpuks ongi see katse sõda lõpetada, kõigil mainitud põhjustel.
See on tänaseks kõik. Aitäh, dr Michael Doran ja hr Amir Oren,
et meid viimaste arengutega kurssi viisite.
Tänan ka kõiki kodudes.
Sellele järgnevad teised saated
TV7 Iisraeli internetikanalil, sh strateegiline arutelu
meie kaks korda nädalas toimuvas Jeruusalemma stuudios.
Seniks siit Jeruusalemmast - shalom.
Tõlge: Monika Jaaguri