Mulle kerkib pähe kujutisi ja asju,
kui lähen kangapoodi ja katsun materjale.
See on tegelikult väga imeline ja põnev.
israel art
25-aastane Mary Norris töötab Jeruusalemmas
Rahvusvahelise Kristliku Saatkonna ehk ICEJ kostüümiosakonna juhi,
õmbleja ja rõivadisainerina.
Mary disainib esinejate riided ICEJ iga-aastaseks lehtmajade peoks.
Sündmus toob Jeruusalemma tuhandeid kristlasi
kümnetest erinevatest riikidest.
Mary on pärit USA'st, Virginiast.
Ta on olnud ICEJ vabatahtlikuna Iisraelis alates 2005. aastast.
Õmbelma õppis ta juba lapsepõlves.
Kui olin väike, mu ema õmbles pidevalt.
Ta tegi meile ühesugused riided.
Meid oli seitse last, mina olen kolmas.
Ta tegi meile kolmele tüdrukule ja endale kokkusobivad riided.
Seitsme-aastaselt palusin, et ta õpetaks ka mind õmblema.
See on mulle siiani väga meeldinud.
Isa kasvatas meid ettevõtjateks
ja alustama oma ärisid, et võiksime olla iseseisvad
ja iseenda ülemused.
Tüdrukud pidid samal ajal arvestama ka sellega,
et oleme kunagi ka abikaasad ja emad.
Pärast keskkooli lõpetamist USA-s jäin koju
ja teenisin oma peret umbes aasta.
Muutusin aga väga rahutuks ja küsisin Issandalt,
mida Ta tahab, et ma teeksin, mis on minu kutsumine.
Olime kuulnud kristlikust saatkonnast,
otsisime netist infot, palvetasime ja palusime,
et Jumal juhiks mind kuhugi, kus saan teenida.
Nägime, et kristlik saatkond vajas õmblejaid
lehtmajade püha ülistusriiete õmblemiseks.
Seda nähes ei suutnud ma uskuda,
et Iisraelis on koht, kus võin kasutada oma õmblemisoskust.
Saatsin kohe avalduse ja olin väga põnevil.
Tulin kolmeks kuuks, töötasin 8-12 tundi päevas
ja õmblesin ning olin üliõnnelik.
See oli väga imeline kogemus ja tahtsin järgmisel aastal naasta.
Tulin järgmisel aastal uuesti kolmeks kuuks ja tegin sama tööd.
Kohtusin kostüümiosakonna juhiga, ta palus mind oma assistendiks
ja olin kohe nõus.
Läksin koju, tegin ettevalmistused,
lendasin kolme nädala pärast tagasi
ja olen sellest ajast peale siin olnud.
ICEJ lehtmajade püha 2009
Video: Visjon Norge Rõivad: Mary Norris
2007. aasta kevadel astus kostüümiosakonna juht tagasi
ja ma ei olnud selleks veel vaimus päris valmis,
kuid Jumalal oli teine plaan.
Ta ehitas eelnevatel kuudel mu usku üles
ja teadsin, et Ta valmistas mind selleks juba varasematel aastatel.
2007. aasta kevadel astus ta tagasi
ja mina jätkasin koheselt tema tööd.
Hakkasin tegema koostööd muusikajuhiga,
kes näitas mulle pilte riietest, mida tema tahtis.
Hakkasin palvetama, et Jumal juhiks mu käsi.
Kui endine kostümeerija lahkus, ütlesin Jumalale,
et ei õmble ühtki õmblust ilma Tema ligioluta.
Tundsin end väga ebaadekvaatsena, kuid tean,
et Püha Vaim õpetas mulle hämmastavaid asju,
kui panin käed adra külge ja hakkasin tööle.
Mind visati sügavasse vette.
Issand teadis, et olen valmis, kuigi ma ise nii ei arvanud.
Protsess algab talve ja kevade vahel.
Hakkame koguma ideid sügiseseks lehtmajade pühaks.
Hakkame valima kangaid ja värve.
Kõigepealt valime värvid, siis stiili, mustrid ja kangad.
Seejärel alustame tööd.
Lähme Tel Avivi ja Jeruusalemma poodidesse materjale otsima.
Töö käib koos rohke palvega.
Palvetan ja palun, et Issand annaks mulle tarkust
ja näitaks, mida Tema laval näha tahab.
Ma ei taha olla lihtsalt pöörane kunstnik.
See on Issanda püha, mille Tema on seadnud -
tulla Jeruusalemma ülistama.
Tahan, et Tema nimi saaks austatud ka esinejate riietes,
täpsemalt ülistajate riietes.
Värvide valik ja kangaste ostmine on otsing, rännak.
Iisraelis on väljakutseks leida kõiki vajalikke materjale.
Kui ei osta piisavalt riiet, peab hiljem leidma asenduskanga.
On olnud kordi, kus teadsin peas, mida vajan,
kuid ei näinud seda kuskil.
Käisin mitmeid kordi Jeruusalemma kangapoodides
ja isegi Tel Avivis, ega leidnud midagi.
Küsisin Jumalalt milles asi ja kuulsin väga selget häält:
"Mine tagasi oma kangalattu ja kasuta, mida olen juba andnud."
Selleks läks vaja sõnakuulelikkust ja loovat mõtlemist,
sest olin seal juba varem otsinud ega leidnud midagi.
Hakkasin kangaid läbi vaatama ja leidsin ühe väga erksa värvi
ning selle ühe tuhmi värviga kattes sain täpselt selle, mida vajasin.
See oli nii lahe, kuidas see lahenes.
On kordi, kus leian poest kohe, mida vajan
ja kordi, kus pean eriliselt loov olema.
Fotod: ICEJ - Matthias Guggisberg Rõivad: Mary Norris
Alates 9. eluaastast peale, kui mu isa istutas minusse mõtte
omaenda butiigist, tellimustööna tehtud sviitritest
ja teistest rõivastest, hakkas Issand mind südames
ja mõtteis ette valmistama rõivaste tegemiseks
peamiselt naistele ja teismelistele tüdrukutele,
et nad rõivastuksid tagasihoidlikult viisil, mis tuleb puhtast südamest
ja näitab puhtust.
Issand pani mu südamesse pakkuda alternatiivi
tänapäeva ühiskonnale ja disainida riideid,
mis austavad Jumalat ja on Talle meelepärased.
Tahan ka julgustada erinevas eas naisi
naasma naiselikkuse juurde ja olema Jumala naised,
kelleks meid on kutsutud.
Igal tüdrukul ja naisel on oma kutsumine.
Usun, et peaksime väljendama end igal viisil jumalakartlikult.
On oluline, et näitaksime end,
ja mitte ainult meeste kaitsmiseks,
ja käituksime nii nagu Jumal meid näeb.
On nii lihtne vaadata maailma ja öelda 'wow, ta on nii kuum',
kuid meie peaksime esindama pühaduse ilu
ja väljendama üht Jumala tahku.
Kui paljastame end kas rohkemal või vähemal määral,
huvitab mind, mida Jumal sellest arvab.
Kas see teeb Ta rõõmsaks või kurvaks?
Mis on Jumala südames? Peaksime sellele mõtlema.
Sa ei pea pidevalt polosviitrit ja maaniulatuvat seelikut kandma.
Võid stiilselt rõivastuda ja oma riietega mängida,
kuid sa ei pea kõiki oma aardeid liialt paljastama.
Tunne elust rõõmu ja naudi elu, ära ole surmtõsine.
Näita ka Issanda rõõmu ja luba oma sisemusel välja paista.
Tõlge: Monika Jaaguri