Min konst under collegetiden var väldigt mörk -
och utan större innebörd eller djup.
Men när jag kom till tro på Herren ville jag skapa konst som -
visade på Honom, men jag visste inte hur.
I flera år målade jag inte alls, för jag ville inte göra världslig konst.
Men jag hade länge bett att Gud skulle visa mig min stil och -
vad Han ville med mig. Det var som att simma genom lera.
Det var trögt i början, tills jag hade övat upp mina andliga muskler -
och Guds design och teman började slå ut i blom.
Jag tackar Herren för den stora förmånen att få göra det jag gör -
till Hans namns ära.
Judinnan Amy Sheetreet, konst- grafiker, kommer från Florida, USA.
där hon också studerade konst och tog en examen i grafisk design.
Amy gjorde aliya till Israel 1987 -
och gifte sig snart med en ortodox judisk man.
Paret bor nu i staden Haifa vid Medelhavet.
Amy växte upp i en judisk familj och gick regelbundet i synagogan -
i väntan på Messias ankomst.
Med tiden blev Amy viss om att Jesus var den efterlängtade Messias.
Många människor berättade för mig om Jesus under årens lopp -
och jag frågade min mamma om Jesus skulle kunna vara vår Messias.
Vi hade en judisk grannfamilj, och deras flicka Terry trodde på Jesus -
och brukade alltid berätta för mig om Honom och spela musik i bilen -
och ha Bibeln uppslagen.
Och jag bad henne stänga av musiken för jag bara grät ...
Min mamma sa att de var förrädare eftersom de trodde på Jesus -
och att Jesus var förrädare -
att Han visserligen föddes som jude men konverterade till katolicismen!
Jag trodde på min mamma, hon sa att vi väntade på vår egen Messias.
Det lät så otroligt spännande, och sa hon det så måste det vara sant -
att vi väntar på vår Messias.
Tiden gick på college och folk vittnade för mig om Herren.
Jag tyckte de var galna, för nu visste jag mer om Förintelsen -
och vad de "kristna" hade gjort mot mitt folk.
Jag funderade faktiskt över att om någon hotade att döda mig -
för att jag var jude, skulle jag ljuga och säga att jag inte var det?
Jag trodde verkligen att alla icke-judar hatade mig.
Så var det tills jag kom till en punkt då jag inte ville leva längre -
och började gå i terapi för min långvariga depression.
Jag jobbade som konstnär, men så snart jag kom hem -
drog jag ner persiennerna och ropade till Gud:
"Var du än är och vem du än är, käre Gud -
jag vill bara åka hem" utan att veta var det var.
Jag hade en judisk rumskompis, och en dag ringde telefonen.
Det var en ung man som sökte en f.d. rumskompis till henne.
Han frågade om min religion, och jag sa att jag var judinna.
Han var kristen, och vi stämde träff.
Han berättade för mig om Jeshua, Jesus, att Han var Messias.
"Ursäkta, men jag är judinna och tror inte på Jesus."
Han tog med mig till en kyrka, och jag satt där -
och kände en smärta i halsen och ville bara gråta.
Orden angick mig inte, alla prisade Gud och jag tänkte -
att de måste vara sjukare än jag!
De såg så fridfulla ut att det kändes overkligt.
När pastorn frågade om någon ville ta emot Jeshua i sitt hjärta -
beslöt jag att ställa mig upp och ge det en chans.
Så jag ställde mig upp, och genast förändrades mitt liv!
Jag minns fortfarande bönen och att folk bad med mig -
och att jag inte kunde sluta gråta. Jag bad om förlåtelse -
utan att förstå varför jag grät.
Det tog sin lilla tid, men jag lärde mig vandra så sakteliga med Herren -
och att stå upp för mitt folk som judinna.
De sa att jag inte var judinna längre, att jag var kristen nu -
men det kändes inte rätt, för jag kände mig fortfarande väldigt judisk.
Jag hade ju precis tagit emot min judiske Messias!
Efter att ha tagit emot Herren och läst Bibeln insåg jag -
att jag som judinna måste bo i judarnas land.
Det var inget politiskt, utan något som Gud hade sått -
i mitt hjärta från allra första början.
Jag älskar havet och det blå vattnet - också när det är grått.
Och när det är stormigt och regnigt. Be om regn för Israel!
Jag älskar att se havet, det speglar Guds makt.
Haifa är en lugn och avslappnad stad -
men Jerusalem är Guds ögonsten.
Jag älskar Jerusalem, men Haifa är också väldigt speciell.
Här finns så många olika folkgrupper:
araber, muslimer, kristna araber, judar ...
Många ryssar har flyttat hit. Här finns många olika folkgrupper.
Här finns en friare atmosfär som också inspirerar.
Som liten brukade jag sätta mig i ett hörn i mitt rum -
och måla fina teckningar -
och senare fick jag börja i konst- skola tillsammans med min mamma.
På gymnasiet hade vi olika konsttävlingar och -utställningar -
och jag vann ofta, så det var bara naturligt att jag började -
på Konstinstitutet i Fort Lauderdale i Florida -
och utbildade mig till grafisk designer.
Jag tror det hjälpte mig att få åtminstone lite affärssinne...
Jag är ingen affärskvinna, men jag lärde mig marknadsföra mina verk -
precis som vi ska "marknadsföra" Jeshua som Hans ambassadörer.
Det enda jag vill med min konst är att "marknadsföra" Guds Ord -
och sprida det likt barn eller likt löv som sprids för vinden.
Jag vill få ut Guds Ord, och mina verk har nått ut till många länder -
med olika bibelverser och en vacker bild till.
Men bibelordet är det viktigaste i min konst.
Om någon är i Kristus är han en ny skapelse.
Det gamla är förbi, se det nya har kommit - 2 Kor. 5:17.
Kärleken är tålig och mild, kärleken avundas inte -
den skryter inte, den är inte uppblåst, den uppför sig inte illa -
den fördrar allting, den tror allting, den uthärdar allting.
Nu består tron, hoppet och kärleken, men störst av dem är kärleken.
Mina första verk var pop out-kort med bibelord, som fortfarande säljer bra.
De är lätta och glada, nästan som små godisbitar.
Barnen älskar dem, eftersom motivet fälls upp.
Mosaikerna kom efter det. Jag älskar arkeologi därför att -
Bibeln säger att om vi inte talar, så gör stenarna det -
och arkeologi är som att stenarna förkunnar för oss historien -
här i Israel liksom Jeshuas och vårt folks historia.
Att allt är sant och inte bara en massa fabler.
Mosaiken är som att sopa bort gruset från vår tro och vårt land -
och uppenbara igen det som är vårt och vem vår Herre är.
Därför försöker jag få dem att se lite gamla ut.
Herren har inspirerat mig med många underbara mönster.
Utan Honom hade jag aldrig klarat det. Jag minns en kväll -
då jag låg orolig i sängen, eftersom jag hade slut på idéer.
Jag blundade och bad: "Hjälp mig, vad ska jag måla nu?"
Då såg jag ett finger, kanske Guds finger, skriva ordet "nåd".
Darrande for jag upp ur sängen och började skissa på den här bilden.
Den börjar så vackert med Höga Visan:
"Stå upp, min älskade, du min sköna, och kom.
Ty se, vintern är förliden" (svårigheterna i våra liv) -
"...regntiden är över, den är förbi.
Blommorna visar sig på marken, sångens tid har kommit."
En vacker berättelse om nåd, om att Herren är sol och sköld.
Han ger nåd och ära och vägrar inte dem något gott -
som älskar Honom. Så detta är vackert.
Guds nåd, som vi alla behöver.
Och efter allt det vackra här kommer verkligheten i Guds ord i Sakarja:
"Över Davids hus och över Jerusalems invånare skall jag utgjuta -
nådens och bönens Ande, så att de ser upp till mig som de genomborrat."
Så detta är en tillbakablick på hur Gud har beskyddat och bevarat oss.
Det jag älskar mest är att få visa främst mitt eget folk, Israel -
att vi har ett hopp, att Gud älskar och förlåter oss.
Att Hans löften är eviga och att Han inte har glömt oss.
Han har inte valt någon framför oss eller i vårt ställe.
Han har kvar sin plan för oss och verkar än i dag.
Så många av de bibelord jag väljer vill skänka tröst åt mitt folk -
eller kanske uppenbara Herren och att Han är Messias Jeshua.
Men glöm inte vad det står i Romarbrevet om er hedningar -
att ni ska väcka judarnas avund när de ser kärleken och medkänslan -
som ni har i Skriften och de blir förvirrade och undrar:
"Hur kan ni älska min Gud så mycket?" Och de blir avundsjuka -
och vill också söka sin Gud. De flesta judar som lärt känna Herren -
har gjort det genom en icke-jude!
Översättning: Ewa Edén-Modén