Minu kunst oli ülikooliajal väga tumedates toonides
ja ilma erilise mõtte või sügavuseta.
Usklikuks saades tahtsin viljeleda kunsti,
mis austaks Issandat, kuid ma ei teadnud, mida teha.
Lõpetasin maalimise aastateks, sest ei tahtnud teha maist kunsti.
Palvetasin aastaid, et Jumal ilmutaks mulle mu stiili ja oma tahet.
See oli nagu mudas ujumine. Algus oli raske kuni ajani,
kui mu vaimsed lihased arenesid
ning Jumala soovitud disain ja teemad hakkasid esile tulema.
Tänan Jumalat eesõiguse eest teha, mida ma teen, ja austada Tema nime.
Israel art
Graafikakunstnik Amy Sheetreet on pärit Floridast, USA-st.
Seal õppis ta ka kunsti ja omandas graafiku ameti.
Amy kolis Iisraeli 1987. aastal.
Ta abiellus ortodoksse juudi mehega.
Nad elavad Vahemere ääres Haifas.
Amy kasvas juudi peres, kus käidi usinalt sünagoogis ja oodati Messiat.
Amy jõudis veendumusele, et oodatud Messias on Jeesus.
Paljud inimesed rääkisid mulle elu jooksul Jeesusest.
Ma küsisin isegi emalt, et äkki on Jeesus meie Messias.
Meie naabruses elas üks juudi pere ja nende tütar uskus Jeesusesse.
Ta rääkis Temast mulle tihti, kuulas autos kristlikku
muusikat ja tal oli Piibel.
Palusin tal muusika kinni panna, kuna see ajas mind nutma.
Ema ütles, et nad on reeturid, kuna usuvad Jeesust.
Ema sõnul oli ka Jeesus reetur, kuna sündis juudina,
kuid hakkas katoliiklaseks.
Uskusin seda, sest uskusin oma ema.
Ta rääkis, et meie ootame oma Messiat.
Ma tundsin sellist elevust,
sest kui ema seda ütles, siis see pidi tõsi olema,
et ootame oma Messiat.
Ka kolledzhis rääkisid inimesed mulle Issandast.
Arvasin, et nad on hullud.
Õppisin holokausti paremini tundma ja mida need,
keda pidasin kristlasteks, olid teinud minu rahvaga.
Mõtlesin isegi, kas valetaksin, et ei ole juut,
kui keegi tuleks mu uksele ja käsiks lahkuda, kuna mind tahetakse tappa.
Tundsin, et kõik mittejuudid vihkasid mind.
Lõpuks jõudsin elus kohta, kus eluisu sai otsa.
Hakkasin psühhiaatri juures depressiooni ravima.
Olin aastaid depressioonis.
Töötasin samal ajal kunstnikuna, kuid tulin õhtul koju,
tõmbasin kardinad akende ette ja hüüdsin Jumala poole,
et tahan koju minna, aga ei teadnud, kus see kodu on.
Elasin koos ühe juudist korterinaabriga.
Kord helistas üks mees, kes otsis mu korterinaabri sõbrannat
ja küsis mult, mis usku ma olen. Ütlesin, et olen juut
ja tema teatas, et ta on kristlane.
Otsustasime kokku saada.
Ta rääkis mulle, et Jeesus on Messias.
Ütlesin talle, et olen juut ega usu Jeesusesse.
Siis ta viis mind ühte kirikusse. Tundsin seal kurgus tahtmist nutta.
Kuuldud sõnadel ei olnud midagi mu eluga pistmist.
Inimesed kiitsid Jumalat ja arvasin, et nad on haigemad kui mina,
sest nende rahu näis ebareaalsena.
Kui pastor küsis, kas keegi tahab Jeesuse vastu võtta,
tõusin püsti mõeldes, et hea küll, proovin midagi.
Mu elu muutus silmapilkselt.
Mäletan palvet ja et mind juhatati kõrvalruumi, kus minu eest palvetati.
Ma ei suutnud nuttu lõpetada.
Palusin andeks ega teadnud, miks ma nutan.
See võttis aega, aga lõpuks õppisin Issandaga koos käima
ja seisma juudina oma rahva eest.
Mulle öeldi, et ma pole enam juut, vaid minust on saanud kristlane.
See ei tundunud mulle õigena. Tundsin end endiselt juudina.
Olin lihtsalt vastu võtnud oma juudi Messia.
Pärast Issanda vastu võtmist ja Pühakirja lugemist nägin,
et pean juudina elama juutide maal.
See ei olnud kuidagi poliitiline. Jumal oli selle mu südamesse pannud.
Armastan merd, selle sinist vett. Armastan seda isegi siis,
kui ta on hall, tormine ja vihmane.
Paluge vihma Iisraelile!
Mulle meeldib vaadata merd. See on osa Jumala loomingust.
Haifa on selline rahulik linn.
Jeruusalem on Jumala silmatera terves maailmas.
Armastan Jeruusalemma väga, aga ka Haifa on väga eriline.
Haifas on palju erinevaid rahvuseid - araablasi, moslemeid,
kristlikke araablasi, juute.
Paljud välismaalt saabunud venelased on Haifasse elama asunud.
Siin on vabam atmosfäär, mis on väga inspireeriv.
Väiksena joonistasin oma toanurgas ilusaid pildikesi.
Hiljem viis ema mind kunstikooli.
Keskoolis oli mitmeid võistlusi ja näitusi,
kus võitsin tihti esikohti.
Nii läksin Fort Lauderdale'i Kunstiinstituuti õppima
ja minust sai graafik, ehk kommertskunstnik.
Usun, et see aitas mul omandada veidi ärimeelt.
Ma ei ole ärinaine, aga õppisin seal oma tööd müüma
samamoodi nagu peame olema ka Kristuse saadikud.
Tahan kuulutada Jumala Sõna
ja levitada seda nagu tuul lennutab puulehti.
Minu tööd on jõudnud Jumala abiga paljude rahvasteni.
Valgustan Pühakirja kauni pildiga,
aga Pühakirjal on minu kunstis kõige tähtsam osa.
Niisiis: kui keegi on Kristuses, siis ta on uus loodu;
vana on möödunud, vaata, uus on tekkinud! 2 Kor 5:17
Armastus on pikameelne, armastus on täis heldust;
ta ei ole kade, armastus ei suurustele, ta ei ole iseennast täis,
ta ei ole viisakuseta, ta ei otsi omakasu,
ta ei ärritu, ta ei pea meeles paha.
... usk, lootus, armastus, aga suurim neist on armastus.
Minu esimene töö oli piibellikud lõikekaardid, mis on siiani müügil.
Need on väga kerged ja rõõmsad nagu väiksed kommid.
Nad meeldivad ka lastele, kuna esile tulevad joonistatud kujud.
Mosaiigistiil tuli hiljem.
Armastan väga arheoloogiat.
Pühakiri ütleb, et kui meie ei räägi, hakkavad kivid hõiskama.
Näen arheoloogiat kui kive, mis räägivad siin Iisraelis ajaloost
ning kuulutavad Jeesuse ja meie rahva ajalugu,
et see on tõsi, mitte lihtsalt muinasjutud.
Mosaiik on nagu pinnase pühkimine meie usult ja maalt
ning ilmutamine, mis meile kuulub ja kes on meie Issand.
Püüan neid veidi antiiksena kujutada.
Issand on inspireerinud mulle mitmeid toredaid disaine.
Üksinda ma seda ei suudaks.
Ühel õhtul olin voodis ja mul oli hirm,
sest olin kõik oma ideed juba ära maalinud.
Palusin Jumalat appi, sest ei teadnud, mida järgmiseks teha.
Nägin äkki nagu Jumala sõrme, mis kirjutas sõna 'arm'.
Tõusin kiiresti üles ja hakkasin seda pilti visandama.
See kujutab stseeni Ülemlaulust: Tõuse, mu kullake, mu iludus ja tule!
Sest vaata, talv on möödunud, mis tähendab raskusi meie elus.
Vihm on läinud oma teed, maa peal on näha õiekesi,
lauluaeg on tulnud.
See on ilus lugu armust ja sellest, kuidas Issand on meie päike ja kilp.
Ta annab armu ja au ega hoia midagi nende eest, kes Teda armastavad.
See on lugu Jumala armu ilust, mida me kõik vajame.
Ilule järgneb reaalsus, mida kirjeldab Sakarja raamat:
Ja ma valan Taaveti soo peale ja Jeruusalemma elanike peale
kaastunde ja anumise vaimu;
siis nad vaatavad sellele, kelle nad läbi pistsid.
See näitab, kuidas Jumal on meid minevikus kaitsnud ja hoidnud.
Mu kuulsaim teema on näidata eelkõige oma rahvale Iisraelile,
et meil on lootust, et Jumal armastab ja andestab meile,
et Tema tõotused kestavad igavesti, Ta ei ole meid unustanud.
Ta ei ole kedagi meist ettepoole asetanud.
Oleme ikka veel Tema plaanis ja Ta teeb ikka veel oma tööd.
Seepärast valin kirjakohad, mis toovad mu rahvale tröösti
või näitavad Issandat kui Messiat Jeesust.
Pühakiri ütleb Roomlaste kirjas paganate kohta,
et nad peavad tekitama juutides kadedust,
kui nood näevad Pühakirjas leiduvat armastust ja mõistmist.
Kuidas te võite nii väga minu Jumalat armastada, küsivad nad.
Kadedus sunnib neid otsima oma Jumalat.
Enamus juute, kes on õppinud Issandat tundma,
on tulnud usule just paganate kaudu.
Toimetaja: Katri Huusari
Eestikeelne tõlge: Monika Jaaguri