Tervetuloa Isännän pöydässä -ohjelmaan. Olen Martti Ojares -
ja vieraanani tänään on Jouni Martikainen. - Tervetuloa.
Kiitos Martti.
Tämä on meidän ensimmäinen ohjelmamme sinun kanssasi.
Senpä tähden on hyvä lähteä alusta. Tyvestä puuhunkin mennään.
Kerrotko vähän lapsuudesta ja nuoruudesta. Ole hyvä.
Kiitos.
Olen maalaispoika Kolin kylältä, Pohjois-Karjalasta.
Siellä olen lapsuuteni -
ja nuoruuteni ensivuodet viettänyt.
Olen uskovaisesta kodista.
Siellä sekä isä että äiti, -
ja myös isovanhemmat isän puolelta, -
jotka asuivat samassa taloudessa, olivat uskovaisia ihmisiä.
Minulle tuli iltarukoukset tutuiksi -
ja naapurin tätien pitämässä pyhäkoulussa käyminen.
Oli seurakunnan päiväkerhoa ja tämäntyyppistä.
Kävimme perheen kanssa kirkossa.
Kylällä oli oma pieni rukoushuone, jossa kävimme kirkonmenoissa.
Kasvoi aika suuri perhe nykyajan perheeksi.
Olen esikoinen, ja kaiken kaikkiaan meitä oli seitsemän sisarusta.
Ehkä uskonelämää vieläkin sykähdyttävä muisto -
siltä ajalta, kun nukuin vielä alle kouluikäisenä vanhempien kanssa.
Kerran yöllä heräsin siihen, -
että näin Jeesus-valohahmon seinäryijyssä.
Herätin vanhemmatkin, mutta he eivät nähneet.
Edelleen muistan sen, miten puhuin: "Jeesus on tuossa."
Se valo, ääriviivat, jotka koin siinä näkyvän.
Sitten, kun siirrytään nuoruuden puolelle, -
uskonasiatkin alkoivat saada jalostuneempia muotoja -
puhtaan lapsenuskon jälkeen.
Omaa pohdintaa ja halua selvittää, -
mikä tämän kristinuskon idea on.
Sitten lähteistä löytyi pienoisevankeliumi.
Se on kristinuskon ydinsanoma.
Niinpä tietoisesti päätin ja ajattelin: -
"Sillä niin on Jumala maailmaa rakastanut, -
että hän antoi ainokaisen Poikansa, ettei yksikään, joka häneen uskoo, -
hukkuisi, vaan hänellä olisi iankaikkinen elämä."
Johannes 3:16.
"Okei. Uskon sen."
Ajattelin, että tämä on kuin vakuutuksen ottaisi.
Että nyt on taivastie turvattu, kun olen päättänyt uskoa tämän.
Halusin kuitenkin elää hyvin pitkälle kuten muutkin nuoret.
Ei varmaan minun elämäntavassani -
päätökseni pienoisevankeliumiin näkynyt.
Elin keskimääräistä nuorisoelämää siellä Kolilla, -
ja kun muutin opiskelemaan Ouluun, -
niin sielläkin opiskelujen alkuaikoina.
Pysähdytään tähän ja mennään vähän takaisinpäin, -
koska siellä oli niin merkittävä asia, Jeesus ilmestyy jollekin.
Se tapahtui lapsuudessa ja muistat sen vielä tänä päivänä.
Kun teillä oli iso perhe, keskustelitteko te siitä asiasta?
Minä olin tosiaan esikoinen ja alle kouluikäinen silloin.
Varmaan yksi tai kaksi veljeä saattoi silloin olla.
Meitä oli kuusi veljestä ja kaikilla yksi sisko.
He olivat paljon pienempiä.
Muistan, että vanhempien kanssa keskustelin, -
kun tosiaan olin vanhempien vieressä sinä yönä.
Herätin heidät ja juttelin, että Jeesus näkyy tuossa.
He sanoivat, etteivät he näe -
mutta kun lapsen silmin näkyy, -
kyllä se on aito ilmestyminen -
mutta oli tarkoitettu vain minulle.
Et silloin kovin paljon Jeesuksesta tai Raamatusta tiennyt, -
kun olit kovin nuori vielä.
Mutta myöhemmin se oli varmistamassa elämääsi.
Tiesit jo, olit nähnyt, niin esteet eivät päässeet tulemaan esteiksi.
Kyllä koen, että se -
Jeesuksen aitouden tunnistaminen siinä hetkessä -
ja se, että Jeesus on valo, -
on ollut yksi uskonelämää eteenpäin vievä, -
kantava voima, -
koko minun elämäni ajan, alle kouluikäisestä lähtien.
Uskon, että Jeesus ei tee mitään, -
missä ei ole jumalallista totuutta takana.
Siinä tietyllä tavalla sinulle annettiin se, -
vaikka järjellisesti et sitä pystynyt ymmärtämään.
Kun tänä päivänä muistat sen tapahtuman hyvin, -
niin onhan se ollut vaikuttava.
Kyllä se näin oli.
Toki, kuten jo juttelin, Jeesus oli pyhäkoulussa esillä -
ja kotona iltarukouksissa, ja Ikuisia kertomuksia luettiin.
Luettiin Raamattua lapsille suunnattuna.
Uskovaisen kummin tilaama lasten kuvalehti tuli.
Siitä muistan, että lähetystyöntekijöitä oli sarjakuvassa.
Tykkäsin sarjakuvasta, -
jossa lähetystyöntekijät olivat jännittävissä tilanteissa -
alkuasukkaiden parissa Jeesuksesta kertomassa.
Muistan, kun 1.―2. luokalla piti koulussa piirtää -
kuvaamataidontunnilla unelma-ammatti, niin piirsin kirkon.
Muut arvailivat, mikä unelma-ammattini on.
Kukaan ei keksinyt, että se on lähetystyöntekijä.
Se oli niin vaikuttavaa silloin lapsena, -
se lähetystyöntekijöiden mielenkiintoinen elämä sarjakuvissa.
Kun teitä oli seitsemän lasta ja olit vanhin, -
niin jälkeenpäin ajateltuna, -
millaista oli olla iso perheen vanhimpana lapsena.
Vanhinta jossain määrin nuoremmat seuraavat.
En varsinaisena esimerkkinä koe olleeni.
Ehkä mielsin, että edelläkävijyyttä on ollut -
kaikissa nuoruuden, lapsuuden läpi kasvamisen asioissa.
Se etu siinä tietysti oli, -
että ei tarvinnut sisarusten vanhoja varusteita ja vaatteita käyttää.
Synnyit uskovaan kotiin -
ja siellä oli asiat, mihin aiemmin viittasit, esillä.
Se, että tulee elämässä se vaihe, että menee askeleen eteenpäin, -
niin miten tämä tuli sinulle.
Kävit kouluja ja menit myöhemmin yliopistoon jne.
Tai ammattiin.
Millainen se vaihe oli hengelliseltä kasvulta?
Opiskelujen aikaan -
keväällä -93, -
minulla oli jonkun verran sairastelua.
Siinä yhteydessä koin Jumalan puhuttelua, etsikkoaikaa.
Synnintuntoa siitä huolettomasta elämäntavasta, -
mikä oli sinällään ehkä keskimääräistä nuoren elämää.
Tuli kuolemanpelkoakin siinä yhteydessä.
Että miten loppujen lopuksi taivas- ja helvettiasioissa käykään.
Onko pelkästään pienoisevankeliumin hyväksyminen uskoksi -
se oikea tapa -
olla Jumalaan yhteydessä.
Sain puhuttelua mielessäni siihen, ettei se ole, -
vaan pitäisi aidommin elää uskovien yhteydessä -
ja myöntää se, että on syntinen ihminen -
ja tarvitsee anteeksiantoa ja pelastusta ja synninpäästöä aidosti.
Ja pitää hakea parannusta elämässä, -
että pysyisi Herran tahdon mukaisessa elämässä.
Siinä yhteydessä hakeuduin ripittäytymään ja sain synninpäästön.
Sen koin sellaisena vahvana Jeesus on Herra -hetkenä.
Siitä lähtien olen ajatellut, -
että haluan olla Jeesuksen ja Jumalan oma -
ja noudattaa heidän tahtoaan elämässä.
Hakeuduin opiskelijaseurakuntaan, -
Kansan Raamattuseuran opiskelijoihin Oulussa.
Pikkuhiljaa minulle tuli vastuutehtäviä -
myös siinä meidän yhteisössämme.
Meillä oli aina lauantai-iltaisin kokoontumiset.
Työntekijävetoisuus loppui yhdessä vaiheessa minun aktiiviaikanani.
Minusta tuli puheenjohtaja -
Kansan Raamattuseuran Oulun opiskelijoissa.
Vedettiin Herraan turvaten opiskelijailtoja -
silloin 90-luvulla.
Muistan sen aikana, -
jolloin Pyhän Hengen yhteydessä oleminen -
oli tärkeä asia elämässä.
Saimme olla osaltamme viemässä evankeliumia eteenpäin -
ja luomassa uskoville nuorille uskonyhteisöä.
90-luku oli minun mielestäni -
hengellisesti aika hyvä vuosikymmen.
Olen itsekin tullut 90-luvun alussa uskoon.
Koen, että silloin oli aika paljon tällaista liikehdintää.
Myöhemmin on ollut rauhallisempaa.
Miten sinun sisaruksesi?
Oliko ketään, joka sanoi: "Mitä sinulla on?"
Etsivätkö he sitä samaa vai olitko ainoa lapsuuden perheestä?
Kyllä olen monen kanssa -
niihin asioihin liittyviä asioita käynyt läpi.
Omassa elämässä, -
kun siirryin työelämään, -
siinä tietoisesti päätin,-
että opiskelijaseurakunta ei ole enää -
oikea ryhmä olla uskonyhteydessä.
Mutta se, mikä siinä meni pieleen, oli se, ettei tullut hakeuduttua -
mihinkään muuhun tiiviimpään uskonyhteysryhmään.
Uskonelämä siirtyi vähän enemmän taka-alalle -
ja tuli ehkä muodostettua omia uskontulkintoja, -
kun ei tiivistä seurakuntayhteyttä ollut.
Tuli kyllä käytyä jumalanpalveluksissa silloin tällöin.
Periaatteessa halusin pitää Jeesuksen -
omana elämisen elämänmuotona.
Halusin esimerkiksi tukea järjestötyötä, -
mikä on Jumalan valtakunnan työtä.
Osallistuin kymmenyksillä -
rahoittamiseen ja tämäntyyppistä.
Mutta omakohtainen uskonelämä jäi aina vaan vähän kaukaisemmaksi.
Jotain yksittäisiä sometuksia saattoi olla.
Eli uskonnollisuuden henkivalta hiipi sydämeesi -
ja usko alkoi vähän haalistumaan. - Kyllä minä jaan tuon tulkinnan.
Sitten työuralla eteneminen vei eteenpäin, -
aina Askolan kunnanjohtajuuteen saakka.
Sen työvirkahistorian loppuvaiheessa -
aloin selvemmin kokemaan tyhjyyttä -
ja motivaation puutetta -
sinällään hyvään, arvostettavaan ja arvostettuun työhön.
Päädyin siihen, -
että irtisanouduin kunnanjohtajan tehtävästä.
Silloin minulla oli ihan pinnassa -
kristillisiä ajatuksia.
Jälleen Raamatun lause: "Sillä mitä se hyödyttää ihmistä, -
vaikka hän voittaisi omaksensa koko maailman, -
mutta saisi sielullensa vahingon?
Taikka mitä voi ihminen antaa sielunsa lunnaiksi?"
Eli Matteus 16:26.
Koin, että se maallisesti hyvin pärjääminen -
ei ole riittävä elämänsisältö.
Jumala lähti vetämään sinua takaisin siihen suuntaan.
Näki, että jos ei muutosta tapahdu, sielunvihollinen ottaa niskalenkin.
Se vaara siinä varmasti oli.
Eli alkoi etsikkoaika ja kutsuminen -
korkeammalle ja lähemmäs yhteyteen Jeesukseen.
Sinussa se asia alkoi polttaa.
Ajattelitko silloin, että se on Jumalan työtä ja vetoa Hänen yhteyteensä?
Kyllä koin silloin niin, -
että Jumalan valtakunnan työ olisi sellaista, jota haluaisin tehdä.
Mutta jäin varmaan alkuun, tai en tiedä, -
ehkä se oli johdatus ja tarkoitus, -
että jäin alkuun vähän passiivisena odottamaan johdatusta.
Että milloin minut kutsutaan Jumalan valtakunnan työtehtäviin.
Ajattelin, että jotain ammatillisia taustoja voisin siinä hyödyntää.
Kuitenkin jotain sellaista tehtävää, joka veisi evankeliumia eteenpäin.
Sitä ei tupsahtanut tuolta noin vain.
Aloin painua jo masennuksen alhoon.
Että näinkö tämä onkin tyhjää, -
tämä elämän sisältö.
Siinä yhteydessä hakeuduin Kansanlähetyksen rukouspiiriin, -
nettirukouspiiriin.
Siellä otettiin varsin pian, -
sen jälkeen, kun olin rukouspiiriin tullut, -
sopimusrukoukseksi, -
että rukoillaan minun työllistymisasiani puolesta.
Eipä aikaakaan, kun olin iltarukouksessa -
ja koin, että ajatuksiini tuli puhetta.
Ajatusta kuitenkin, -
että "rukoile itsekin tätä sopimusrukousta voimakkaasti".
Ajattelin: "No, näin teen."
Seuraavan kerran, kun olin rukouksessa, -
kuulin, kun tätä tulevaisuudennäkymää itselleni rukoilin, -
samalla lailla ajatuspuheen: "Taivas."
Mietin sen jälkeen: "Mitä, Taivas?"
Tuli mieleen Taivas TV7.
Googletin Taivas TV7:n työpaikkoja.
Tämä työ, missä nyt olen IT-puolella, -
oli silloin avoimena.
Hain työtä ja palaset loksahtelivat paikalleen.
Koen vahvasti, että itseäni on tähän johdatettu -
ja TV7:ää työnantajana on johdatettu, -
kun TV7 on päätynyt minun rekrytointiin.
Olen kohta vuoden täällä työskennellyt.
Muistan, kun olemme keskustelleet sen jälkeen kun tulit meille töihin.
Sinulla oli aikamoisia taisteluja, kamppailuja, kun olit työttömänä -
ja juuri siinä iässä, että perhe tarvitsi kunnon toimeentulon.
Sinulla oli varmasti siinä paljon synkkiä hetkiä, -
että "Eikö Jumala kuule". Muistatko tällaista?
Kyllä näin oli.
Täytyy sanoa, että en ole elämänhistoriassa -
sen pikkulapsuuden Jeesus-näyn jälkeen -
kokenut nähneeni näkyjä -
enkä Jumalan puhetta kuulleeni 53 vuoteen.
Kun tuli nämä Jumalan puheeksi ymmärtämäni sanat: -
"Rukoile itsekin" ja "Taivas" seuraavalla kerralla, -
niin kyllä ne ovat olleet vahvoja -
uskonvahvistuksen luojia.
Niiden avulla on osaltaan -
ollut vahva ponnistaa eteenpäin.
Sen lisäksi, että puhuit IT:stä -
olet työhistoriassa ollut kunnanjohtajana tietyn periodin.
Siinä pääsit kohtaamaan aika laajasti yhteiskunnan asioita ja näkymiä.
Sitten on special-osaaminen IT-alueella.
Ne määrätyllä tavalla tulevaisuutta tekevät, -
kun pystyy laajemmin toimimaan ja ajattelemaan.
Kyllä minä koen, että koko se tie, -
mitä olen tähän asti käynyt elämässäni läpi -
on ollut Jumalan johdatusta ja kasvatusta -
siihen, missä nyt mennään, -
ja mikä luo mahdollisuuksia tästä eteenpäin.
Jouni, tässä on runsas minuutti aikaa. Nyt sanoisin, -
että sano katsojillemme, mitä Pyhä Henki sanottavaksi antaa. Ole hyvä.
Kiitos.
Minä koen, -
että tästä uskon vastaanottamisesta, -
uskoon tulemisesta, -
on hyvä tuoda esiin se, -
miten saatana on kova niputtamaan ihmisiä.
Se valehtelee, että kaikki muukin on hyvää -
mutta paras on lähellä Jeesusta, -
vastaanottaa Jeesus Vapahtajana.
Siinä ei häviä mitään vaan voittaa paitsi iankaikkisen elämän, -
niin hyvää elämää myös täällä maapäällisessä elämässä.
Uskovan elämä on iloista ja hyvää, -
jossa sydämen puhtaus ja Jumalan kiittäminen -
ja kaikki tavalliset asiat saavat olla pinnalla.
Kiitos Jouni tästä ja ennen kaikkea juuri siitä, -
että kun lapsuudessa näit Jeesuksen, -
se on ollut sinun punainen lankasi tähän asti ja tästä eteenpäin.
Saat sitä valtavan hyvää sanomaa -
oman työympäristösi yhteydessä pitää yllä -
ja olla valona tässä maailmassa. Kiitos oikein paljon ja siunausta.
Mikäli tämä ohjelmasarja on koskettanut sinua, -
lähde tukemaan sen tuottamista -
soittamalla numeroon 0600-02030.
Puhelun hinta on noin 13 euroa.
Tai lahjoita ruudussa näkyvälle pankkitilille -
käyttäen viitettä 8617. Kiitos lahjastasi.
Tekstitys: A. Eskola