Tervetuloa Isännän pöydässä -ohjelmaan. Olen Martti Ojares -
ja tänään vieraanani on Hannu Kaila. Tervetuloa. - Kiitoksia.
Sinä olet asunut eri puolilla Suomea, mutta et ihan Lapissa asti.
Käytkö läpi, missä synnyit ja millaiseen kotiin.
Se on mielenkiintoinen asia.
Kun minulta on kysytty, mistä olen kotoisin, -
olen voinut vastata, että olen syntynyt Laitilassa.
Se on minun syntymäpaikkani. Siellä olen nuoruuden ja lapsuuden ollut.
Sen jälkeen olen asunut monissa eri paikoissa Suomessa.
Olen kiertänyt eri lääneissä.
Sinä olet mielenkiintoisella tavalla ollut pastorina -
melkein kymmenellä eri paikkakunnalla.
Mennään niihin vähän myöhemmin.
Käydään läpi sinun nuoruuttasi, millainen koti sinulla oli, -
ja mennään askel kerrallaan sitä kohti, -
milloin Jeesus otti sinut omakseen. Käy vähän nuoruuttasi läpi.
Olen maatilan poika. Maatilalla syntynyt ja asunut.
Suunnitelmissa oli jäädä viljelemään kotitilaani.
Kävin koulut, maamieskoulun ja joitakin metsäkursseja ja muita, -
sillä silmällä, että jään jatkamaan maatilan pitämistä.
Oikeastaan muutokset tapahtuivat uskoontulon myötä.
Kun uskoon tulin, sen jälkeen yhtäkkiä maaviljelystyö ei ollutkaan ykkösjuttu.
Sen tilalle tuli se, mitä voin tehdä Jumalalle.
Ja kuinka voin Häntä palvella.
Tuli erilaisia suunnitelmia elämään ja johdatusta eteenpäin.
Uskoontulo, jos siitä aloittaisi, tapahtui 23-vuotiaana.
Sekin on oma prosessinsa. En tiedä, kerronko sitä prosessia.
Se lähti liikkeelle armeijasta.
Kaksikymppisenä menin armeijaan varusmiespalvelusta suorittamaan.
Olen luonteeltani erakkoluonne, joka viihtyy yksin.
Minulle oli kärsimystä olla isossa joukossa, -
asua yhdessä toisten kanssa. Se alkoi ahdistamaan.
Ajattelin ratkaista asia siten, että lähdin pois.
Lähdin omille teilleni, puntikselle, niin kutsutusti, -
ja seikkailin ympäri Suomenniemeä.
Olin missä milloinkin, monta päivää kateissa, etsintäkuulutettuna, -
kunnes tajusin, ettei tämä homma johda pitkälle ja on tehtävä ratkaisu.
Se johti prosessiin, joka kesti kolme vuotta.
En voinut lähteä opiskelemaan mihinkään, -
koska odotin, miten tämä jatkuu.
Suoritin siviilipalvelua 23-vuotiaana.
Loppuarmeijan, mikä jäi suorittamatta, suoritin siviilipalveluna.
Siellä tapahtui sellaisia asioita, että ymmärsin, -
että kaikessa siihen asti tapahtuneessa oli isommat sormet, -
Jumalan sormet johdattamassa siten, että minun piti käydä tämä näin.
Kun olin niissä kuvioissa mukana, tapasin uskovia nuoria miehiä, -
jotka suorittivat siviilipalvelua -
samassa isossa sairaalassa, missä minä suoritin.
Heidän kanssaan keskustelin ja he alkoivat puhua minulle uskonasioista.
Alussa minua jopa ärsytti se, että miksi he aina puhuivat Jeesuksesta.
Eikö mitään muuta mielenkiintoista asiaa löydy kuin Jeesus -
ja raamatulliset asiat. He juttelivat minulle aina uudestaan.
Se johti siihen, että aloin miettimään asiaa.
Nuoret miehet olivat tosissaan.
He eivät pelleilleet vaan tarkoittivat, mitä sanoivat.
Se sai minut ajattelemaan, että pitää tutkia, mistä on kysymys.
Muistan senkin, kun he pyysivät minut hengelliseen tilaisuuteen.
Menin sinne istumaan, koska he menivät. Olin siellä heidän kanssaan.
Se oli erikoinen kokemus, kun näin siellä eka kerran elämässäni, -
että nuoret, vanhat, keski-ikäiset ja lapset ovat kaikki yhdessä, -
samassa tilassa, ja he ylistävät Jumalaa.
Se vaikutti minuun vahvasti. Ajattelin, että takana täytyy olla iso voima.
Tuo ei tapahdu ihmisvoimin. Jumala on mukana.
Jumalan olemassaolo alkoi kasvaa sisimmässäni niin vahvaksi, -
että eräänä päivänä, iltana, kun keskustelimme jälleen asioista, -
minulle tuli synnintunto. Ymmärsin, että elämäni asiat eivät ole kunnossa.
"Jos nyt kuolen, niin taivaaseen en ole menossa vaan jonnekin muualle."
Se pisti minut niin tiukalle paikalle, että sanoin kaverille, -
jonka kanssa keskustelin yhden aikaan yöllä: -
"Mitä me nyt tehdään, kun en voi nukkua?
Tämä asia ahdistaa niin paljon."
Tämä nuori kaveri, minua kolme vuotta nuorempi, sanoi: -
"Soitetaan eräälle pastorille."
Ajattelin, että tulee iso soppa, kun soitetaan pastorille keskellä yötä.
Varmaan suuttuu minulle, kun herätetään tämmöisen asian takia.
Hän soitti ja pastori toivotti: "Tulkaa tänne."
Menimme hänen kotiinsa. Siellä kodissa oli ystävällinen vastaanotto.
Se oli minusta ihmeellistä. En ollut tottunut siihen, että kun joku yöllä -
kesken makeimpien unien herätetään, että hän on ystävällinen.
Kaikki todisti minulle siitä, että elämässä on arvoja, -
mitä en tiennyt. Ymmärsin, että olen astumassa uudelle alueelle, -
että alan nähdä uusia asioita, kun menen tähän suuntaan.
Siinä kodissa sanoin: "Haluan uskonratkaisun tehdä.
Miten se tehdään?" Minulla ei ollut hajuakaan.
Hän sanoi: "Paras tapa on se, että rukoilemme.
Jos haluat, voit polvistua tuohon. Siunaan sinut ja rukoilen puolestasi."
Siinä tein sen ratkaisun ja sanoin: "Jos Jumala olet olemassa, tässä olen.
Sinua haluan palvella." Puolestani rukoiltiin ja lähdin kotiin.
Seuraavana päivänä en tuntenut, että olisi tapahtunut jotain ihmeellistä.
Ajattelin, että menen tapani mukaan hakemaan Alkosta pullon.
Menin ja hain sen pullon. Mutta matkalla kotiin pullon kanssa -
alkoi omatunto kolkuttamaan: -
"Kuule Hannu, nyt olet tehnyt väärin. Tämä ei ole oikein."
Menin kysymään siltä nuorelta kaverilta: -
"Mitä minä nyt teen, kun koen tehneeni väärin? Mitä teen?"
Hän sanoi: "Jumala on puhunut sinulle.
Sinun on paras päästä eroon siitä pullosta."
Otin korkin auki ja kaadoin sen viemäriin.
Se oli ensimmäinen todistus minulle, että jotain on tapahtunut sisimmässä.
Eli se lähti hyvin pienistä liikkeelle.
Se on Jumalan näkökulmasta ensimmäinen, -
että kasvu on menossa oikeaan suuntaan. - Kyllä.
Se oli elämäsi todellinen käännepiste. Suuntauduit aika selkeästi siihen, -
että monet muutkin saisivat kokea tämän, minkä sinä olet kokenut.
Kyllä. Se saikin minut lähtemään vuonna -81 -
eli noin kahden vuoden kuluttua raamattukouluun.
Hakeuduin raamattukouluun opiskelemaan Raamattua.
Idea oli se, että sisin oli muuttunut siten, -
että mietin, miten voin palvella tätä Jumalaa, -
josta olen saanut vähän etumaistiaisia.
Ajattelin, että raamattukoulu on hyvä paikka. Siellä opin ehkä hyviä tapoja.
Lähdin sinne. Mietin, miten Jumalan sormet ovat mukana näissä asioissa.
Siellä raamattukoulussa tapasin tulevan vaimoni.
Kaiken hyvän lisäksi sain vielä sotasaaliiksi vaimon sieltä koulusta.
Näin, kuinka Jumalan johdatus on ihmeellistä.
Siihen kannattaa suhtautua hyvin avoimin sydämin.
Raamattu sanoo: "Lähestykää Jumalaa, niin hän lähestyy teitä."
Se sana kyllä toteutuu. Kun minä lähestyin Jumalaa, Hän tuli vastaan.
Uskon, että jokainen, joka tätäkin ohjelmaa kuuntelee, -
jos ei ole kokeillut, voi kokeilla. Se on koettavissa oleva asia.
Hän ei ole kaukana kenestäkään, joka Häntä etsii.
Tuli todeksi myös: "Minä johdatan heitä, kun he kulkevat rukoillen."
Eli juuri tämä johdattaminen on sitä, että olit saanut valtavan lahjan, -
kun olit itse päässyt maistamaan hengellistä hyvää.
Sinulle tuli suuri tarve jakaa sitä muillekin.
Se on ollut käytännön tasolla elämässäsi merkittävällä tavalla.
Nimi soppatykki on yksi työnimi.
Jotenkin, kun keskustelin kanssasi ennen ohjelmaa, tuli se, -
että olet nimenomaan kulkenut ruohonjuuritasolla, -
missä on ihmisiä, jotka ovat jotain saattaneet kuulla -
mutta ovat vielä alkumetreillä.
Olet kulkenut siellä hyvin paljon pastorin tehtävissä -
ja soppatykin kanssa. Avaapa tätä asiaa.
Keiteleellä seurakuntatyössä ollessani -
mietin tapaa, jolla saada tavallinen suomalainen -
pysähtymään hetkeksi arjen keskellä kuuntelemaan hengellistä juttua.
Jotain, mikä hetkeksi pysäyttää.
Mietin, että seurakuntaan monet eivät tule välttämättä heti ensimmäiseksi.
He kulkevat kadulla, liikkuvat siellä normaaleissa askareissa.
Sinne pitää mennä ihmisten keskelle.
Siinä syntyi soppatykki-ajatus.
Kun Keiteleelle hommattiin ensimmäinen soppatykki, mietin: -
"Jumala, ovatko sinun sormesi tässä mukana? Haluatko, että menemme?"
Minulle vahva viittaus siitä, että Jumala on mukana, -
oli rahoituksen järjestyminen tykkiin.
Puhuimmekin siitä, kuinka olimme sopineet, että tykki hommataan -
ja ettei rahoitusta tule seurakunnalta ollenkaan.
Tykin hinta tulee lahjoitusvaroina yksityisiltä ihmisiltä.
Edellisenä iltana oli rukousilta, jossa oli ihmisiä rukoilemassa.
Minulta puuttui, kun seuraavana päivänä lähdin tykkiä hakemaan, -
joku summa, joka oli joku 152 euroa 25 senttiä.
Joku käsittämätön summa puuttui.
Mietin: "Nyt Jumala voit näyttää, onko tämä Sinun ideasi."
Sinä iltana yksi mies tuli luokseni kokouksen jälkeen ja antoi kirjekuoren.
Hän sanoi: "Jumala sanoi, että minun pitää antaa tämä kirje sinulle."
Avasin kirjekuoren ja siellä oli 152 euroa 25 senttiä.
Eli prikulleen se summa, joka puuttui. Silloin tuntui sydämessä hyvältä.
Pysähdytään tähän yksityiskohtaan, mitä siinä tapahtui.
Hän sanoi, että Jumala sanoi hänelle.
"Jumala sanoi." Mitä? Voiko Jumala sanoa? Voiko joku ihminen kuulla?
Tänä päivänä, kun joku sanoo, "Jumala puhui", -
niin: "Miten puhui?" Sitä aletaan epäilemään.
Tämä on yksi konkreettinen esimerkki, jonka voit itse todistaa.
Olen sen nähnyt, kun Raamatussa sanotaan, -
että Jumala puhuu tavalla tai toisella.
Kyllä Jumala puhuu edelleenkin ihmisille, -
mutta meillä on ehkä korvat tukossa. Emme aina kuule sitä.
Ihmisen, joka on antanut elämänsä Jeesukselle kristukselle, -
korvat ovat auenneet. Hän voi kuulla selvemmin Jumalan puheen -
kuin se, joka ei ole tehnyt sitä ratkaisua.
Se oli rohkaisu myös sinulle. Jatka tästä vielä lisää.
Kun haimme ensimmäisen tykin, ymmärsin, -
että se on Jumalan suunnitelma mennä sillä tykillä.
Menimme torille ja olimme siellä ihmisten kanssa, tavoitimme ihmisiä.
Sitten muutimme Joensuuhun. Vaimoni sai sieltä työn.
Hän oli seurakuntapastorina Joensuun seurakunnassa.
Minä oli siellä kiertävänä. Kuljin siellä pikkuseurakunnissa.
Siellä syntyi myös ajatus, kun ihmiset keskustelivat, -
miten he voisivat mennä ihmisten luo kadulle.
Silloin tuli tämä soppatykki mieleen uudestaan.
Onko niin, että hommataan toinen tykki, tänne oma tykki?
Ja me hommasimme myös Joensuuhun tykin.
Muistan selvästi, että kun tykkiä aloimme miettimään, -
olimme autossa jonkun ryhmän kanssa.
Autossa oli Harri-niminen henkilö minun kanssani.
Kysyin: "Onko ketään, joka haluaisi lähteä mukaan?"
Harri sanoi, että hän haluaa lähteä.
Tänä päivänä Harri, joka silloin sanoi lähtevänsä mukaan soppatykkiin, -
tekee edelleen Joensuussa sitä työtä.
Se oli ihmeellinen asia, että sinnekin hommattiin tykki ja menimme kadulle.
Siinä tapahtui monenlaisia asioita. Kerron yhdestä.
Menimme aina noin kahden viikon välein kävelykadulle.
Tarkoituksena oli tarjota ihmisille ilmainen ruoka -
ja musiikkiryhmä lauloi hengellisiä lauluja.
Siinä alkoi syntymään jossakin vaiheessa, -
kun monta sataa ihmistä tuli siihen tykille.
Siellä oli jono odottamassa, milloin tulemme. Se oli niin tärkeä.
Tapasimme kadulla ryhmän, jotka olivat todella nälkäisiä.
Niillä ei ollut ruokaa. Asuivat yömajassa yöt.
Aamulla piti lähteä pois.
Päivän he kävelivät kadulla ja yöksi menivät yömajaan.
Monet heistä sanoivat: "Ensimmäinen lämmin ruoka on tässä."
Ymmärsimme, että ihmisillä oli nälkä.
Yksi isokokoinen mies herätti huomioni, -
kun hän oli viidettä annosta hakemassa.
Normaali ihminen söi korkeintaan kaksi sellaista annosta.
Hänellä oli viides annos.
Mietin, syökö hän sen vai viekö kaverille. Mitä hän tekee sille ruualle?
Seurasi sitä kaveria. Ihmettelin, kun hän meni pöydänpäähän, -
söi sen ja tuli hakemaan kahdeksan kertaa.
Haluan tämän kertoa, koska se oli lyömätön ennätys.
En ole ikinä nähnyt kenenkään syövän niin paljon.
Mainitsit, että usein siellä oli musiikkiryhmä laulamassa.
Oli myös sellainen, joka oli paikalla, -
joka ihastui tai piti siitä Sanasta.
Monet jäivät kuuntelemaan musiikkia ja syömään, -
mutta hän ei ollut niistä kiinnostunut vaan Sana oli koskettanut.
Kyllä. Se oli eräs mieshenkilö. Seurasin, kun hän tuli sinne, -
missä tykki oli parkkeerattuna.
Kun hän seisoi siellä, menin kysymään: "Etkö halua syödä jotain?"
"Meillä on tuossa ilmainen ruoka. Tule syömään samalla kun kuuntelet."
Hän sanoi: "En halua syödä. Haluan kuunnella tuota musiikkia."
Ymmärsin, ettei mies ollut tottunut kuulemaan hengellistä laulua kadulla.
Hän halusi jäädä nimenomaan sitä kuuntelemaan.
Eli Sana tuli musiikin kautta. - Hänellä oli erilainen tarve.
Hänen sydämessään oli tarve saada sinne jotain Sanaa.
Sinulla olisi vaikka kuinka paljon esimerkkejä soppatykkihommasta.
Mutta mennään vielä toiselle alueelle.
Sinulla on erittäin suurta kädentaitoa ja luovuutta, -
miten saada nuoria ja lapsia asteittain Sanan ääreen.
Olen suunnitellut erilaisia pelejä.
Ne pelit ovat syntyneet jostain. En ole niitä itse keksinyt.
Ne ovat uniikkeja pelejä. Minulla on useampia erilaisia lautapelejä, -
erilaisia heittopelejä, monenlaisia pelejä eri ryhmille.
Osa peleistä on tavallaan tuunattuja, olemassa olevia pelejä, -
ja osa uniikkeja.
Yhdestä uniikkipelistä tehtiin 50 kappaleen protosarja, -
joka myytiin hyväntekeväisyyteen.
Sillä on rahoitettu erästä lastenkotia -
ja narkomaanityötä on rahoitettu niillä rahoilla.
Semmoisiin ne on mennyt osittain.
Ideahan oli siinä se, että miten saadaan nykyajan lapsi pysähtymään -
manuaalipelin ääreen.
Ajattelin, koska he ovat tottuneet kännyköihin, että kännykät voittaa.
Hämmästyin sitä, kuinka lapset halusivat pelata näitä pelejä, -
yksinkertaisia pelejä, jotka eivät ole hirmu nerokkaita.
Ensin otimme ikäryhmäksi eskarista nelosluokkalaisiin.
Menimme kouluun ja pidimme oppitunnit näille luokille.
5.―6.-luokkalaiset tulivat meidän luo: "Miksi me ei saada pelata?"
Ymmärsin, että isommatkin haluavat pelata tällaisia pelejä.
Ideahan oli se, että siten saadaan kontakteja luotua lapsiin ja opettajiin.
Se ei ollut evankeliumin kannalta pääasia, -
vaan enemmänkin suhteiden luominen.
Siihen aikaan oli Se löytyi -kampanja meneillään.
Meillä oli mainokset siitä mukana, eli he tiesivät kyllä, -
että pelit liittyivät jotenkin Se löytyi -juttuun.
Se tuli sitä kautta esille.
Se on työmuoto, missä olen kiertänyt kouluissa -
ja eri tapahtumissa ollut mukana tilanteiden mukaan.
Olet ollut pastorina todella monessa seurakunnassa eri puolilla Suomea -
ja nähnyt, miten maailma muuttuu, mm. lapset ja nuoret.
Tämä pelikin on hyvä vastaus.
Jumala on luonut sinulle ideoinnin kyvyn -
nähdä ja tuntea, miten ihmisiä tulee lähestyä.
Kun olet ollut toreilla ja soppatykillä ja kaikissa asioissa, -
niin sinulla on paljon esimerkkejä, -
miten olet päässyt tavoittamaan ihmisen tai ihmisryhmän.
Tämä toiminta on rohkaissut monia muita ihmisiä.
Viittasinkin yhteen naiseen, joka halusi tulla soppatykkityöhön mukaan.
Se oli jännä tapaus, erikoinen homma, kun se nainen sanoi minulle: -
"Minäkin haluaisin tehdä jotakin. Haluaisin tulla soppatykkityöhön -
mutta en osaa tehdä mitään. Olen hiljainen ja ujo. Miten voi tulla?"
Sanoin hänelle: "Sinun ei tarvitse tehdä muuta -
kuin tulla seisomaan tykin viereen." Kun seuraavan kerran menimme, -
ajattelin, ettei nainen tulisi, mutta hän tuli.
Hän tuli tykin viereen seisomaan. Hän kysyi: "Saanko olla tässä?"
Sanoi: "Seiso siinä vaan. Sovimme, ettei sinun tarvitse tehdä mitään."
Kun olimme siinä, seurasin sivusilmällä ja näin, -
että tämä nainen oli juttelemassa jonkun kanssa.
Tämä ujo, hiljainen nainen olikin juttelemassa. Mietin, miten se nyt noin.
Kysyin häneltä: "Mitä tapahtui, kun olitkin juttelemassa?"
Hän sanoi: "Kuule. Tiedätkö Hannu, -
minun kaverini näki minut tässä tykin vieressä -
ja tuli minun luo ja kysyi, mitä teen tässä.
Sain kertoa, että olen uskoon tullut. Oli mahtava kertoa."
Ymmärsin, että joskus tämä homma on pienestä kiinni.
Ja oivalluksista: olit paikkakunnalla, jossa ei ollut paljon asukkaita, -
mutta hankit niin suuren teltan, että siihen mahtui tuhat ihmistä.
Joo, se oli 90-lukua.
Siihen aikaan oli maakuntateltta, johon mahtui yli tuhat ihmistä.
Pystytimme sen teltan pikkukylälle, jossa oli 2 000―3 000 asukasta.
Sinne olisi mahtunut kaikki, jos olisivat halunneet tulla.
Se oli paikkakunnalla nähtävyys.
Meillä oli siinä mukana kuuluisia puhujia ja laulajia.
Mietimme, tuleeko telttaan ketään.
Laskimme, että 700―800 ihmistä tuli siihen telttaan silloin.
Kun se oli maakuntateltta, ihmisiä tuli maakunnista.
Se oli iso tapahtuma sillä paikalla ja se toimi siellä jonkun vuoden.
Oli toiminut jo ennen ja toimi silloinkin.
Ne ovat sellaisia, mitkä säväyttävät paikkakuntaa.
Hetkeksi ylittää uutiskynnykset. Ihmiset puhuvat siitä.
Se vain osoittaa, että pitää lähteä eteenpäin.
Ei jää odottamaan vastausta vaan ottaa ensimmäisen askeleen -
ja Jumala lähtee johdattamaan.
Näin se on. Kerran sitä kysyttiinkin minulta: -
"Haluaisimme tehdä jotain. Emme tiedä mitä."
Kun aloitimme soppatykkityön, 20 ihmistä tuli: -
"Haluamme tulla mukaan tähän."
He odottivat, että on joku kanava, mihin tulla mukaan.
Se oli luontainen kanava.
Ihan puoli minuuttia siitä, -
millainen tarve on tänä päivänä soppatykille.
Tällä hetkellä tilanne on se, että ruuantarvitsijoita on enemmän.
Meillä oli sellainen tapaus, että lähiseudulla järjestettiin -
Ukrainan hyväksi, Ukrainan kansan hyväksi soppatykkitapahtuma.
Sinnekin tuli ihmisiä hirmuisen paljon.
Siinä kerättiin varoja tykkityön kautta. Meillä oli tietty hinta.
Monesti ei ole hintaa ruualle ollut mutta silloin oli.
Saimme rahaa kerättyä vieraalle kansalle myöskin.
Tänä päivänä meillä on nälkäisiä ihmisiä.
Hannu, kello on mennyt niin, että annan sinulle minuutin aikaa -
sanoa, mitä Pyhä Henki johdattaa sanomaan katsojille.
Kun olemme tässä keskustelleet, niin haluan rohkaista jokaista ihmistä -
olemaan avoimena Jumalan kasvojen edessä ja pyytämään: -
"Jumala, minäkin haluan tehdä jotain." Uskon, että Jumala käyttää juuri sinua.
Voit olla rohkea omassa elämässäsi ja avata sydämesi Hänelle.
Huomaatkin sen, että sinulle on valmistettu oma paikka, -
jossa voit palvella Jumalaa.
Kuten itsekin löysin oman paikan, samoin myös sinä. Ole rohkea.
Haluan toivottaa sinulle siunausta ja kaikkea hyvää elämääsi.
Olen kiitollinen mahdollisuudesta olla tässä ohjelmassa.
Kiitän Marttia ja hänen tiimiään. Hieno paikka, hieno homma.
Tämä on iso paikka Suomen kartalla.
Kiitos Hannu Kaila tästä puolen tunnin keskustelusta.
Iloitsen siitä, että sinulla on sellainen luonne, -
että valo alkaa tulla, kun olet paikalla.
Sinulla on kekseliäisyyttä ja ennen kaikkea vahva usko Jeesukseen.
Kiitos ja siunausta sinulle ja perheellesi. - Kiitos.
Mikäli tämä ohjelmasarja on koskettanut sinua, -
lähde tukemaan sen tuottamista -
soittamalla numeroon 0600-02030.
Puhelun hinta on noin 13 euroa.
Tai lahjoita ruudussa näkyvälle pankkitilille -
käyttäen viitettä 8617. Kiitos lahjastasi.
Tekstitys: A. Eskola