Tervetuloa Isännän pöydässä -ohjelmaan. Olen Martti Ojares -
ja tänään vieraanani on Veijo Kähkönen. Tervetuloa. - Kiitos.
Tämä on meidän toinen ohjelmamme. Tässä paneudumme hyvin pitkälle -
siihen, kun tulit Malmin Saalemin vetäjäksi.
Olit tilanteessa, jossa oli aika pieni se seurakuntatila ja kaikki semmoinen.
Jouduit heti valinnan paikkoihin, -
että ketä kuuntelet: ihmisiä vai Jumalaa. Käytkö sitä läpi.
Se oli -97, marraskuun puolivälissä, kun muutimme Malmille.
Kun syyskuussa kävin, huomasin jo silloin, -
että Malmi on pääkaupunkiseutua ja täällä on paljon ihmisiä -
ja rukoushuoneeseen mahtui vähän toistasataa ihmistä sisään.
Silloinkaan eivät kaikki jäsenet mahtuneet yhtä aikaa sisään.
Siihen tilaan ei tarvinnut paljon herätystä odottaa.
Mutta Jumalalla on aikataulut ja Hän pitää huolen.
Kun Hän jotakin suunnittelee, niin ne lähtevät liikenteeseen.
Meni muutama vuosi ja minulta kysyttiin: -
"Mikä sinun näkysi on Malmista?" En heti ilmaise, mitä ajattelen, -
mutta ajattelin, että täytyy puhua Jumalalle ja rukoilla.
Kyllä Jumala tietää, milloin nämä asiat lähtevät liikkeelle.
Ja niin tuli päivä, jolloin alettiin sitä suunnitella.
Nykyisestä paikasta, missä ollaan, entisestä Alkon tilasta -
kyselimme vähän hintoja ja olisivatko he valmiit myymään.
He olivat valmiita heti, kun ostaja löytyy.
Myimme vanhan paikan ja menimme toiseen paikkaan.
Veimme tavarat sinne ja taisi olla muutama kokouskin, -
mutta jostain syystä siellä ei kaikki sujunut niin kuin olisi pitänyt.
Joku firma vastusti tuloamme sinne.
Menimme uudestaan kysymään Alkon tiloja.
He kertoivat, että antakaa tarjous.
Hallitus laati tarjouksen ja annoimme sen.
He suostuvat siihen, mitä tarjosimme.
Vuonna 2003 aloimme siellä kokoontua.
Ennen kun pääsimme rakentamaan ja saimme kaikki luvat, -
kävimme pienemmällä ryhmällä rukoilemassa siellä.
Olimme hyvin toivorikkaita, että tänne tulemme.
Se on vuonna 2003.
Pääsiäisen aikaan oli siellä rukoustilaisuus -
ja Kuubasta yksi pastori oli mukana. Oli ensimmäistä kertaa Euroopassa -
ja oli Malmille tullut, kun täällä oli kuubalaisia.
Hän käveli isossa salissa ja sanoi: -
"Kyllä tämä teille on hyvä, mutta tämä on liian pieni."
Me olimme ihan toista mieltä, koska ajattelimme, -
että tämän kokoinen seurakunta voisi olla vaikka vuokralla.
20 vuotta meni aikaa siitä, kun tämä pastori sanoi noin, -
ja se kävi toteen ja tila kävi pieneksi.
Siinä näki, että se, mikä on Jumalasta, lähtee liikkeelle.
Jumala tietää jo 20 vuoden päähän asiat -
ja ilmaisee sen palvelijoidensa kautta.
Nyt se on uskottava.
Oliko niin, että ostitte sen ja otitte pankkilainaa?
Kyllä. Sekin on mielenkiintoista, että kun myimme vanhan paikan, -
sieltä löytyikin asbestia, kun rakennusliike rakensi talon siihen.
He ehdottivat meille, että maksaisimme, oliko se 27 000 euroa, -
kun se on meidän aikana ollut siellä.
Sitä varmasti pohtivat monet, että mitä sen kanssa tehdään.
Oli asiantuntijoita ja jotkut sanoivat: "Älkää maksako.
Menkää käräjille. Voitatte sen."
Sanoin yhdessä vanhemmistokokouksessa: -
"Olen sitä mieltä, että ei mennä käräjille.
Annetaan Jumalalle tämä asia ja maksetaan pois."
Niin tehtiin. Uudessa paikassa meillä oli aamurukouskokouksia Malmilla.
Meitä oli kolme veljeä sinä aamuna rukouksessa, kun yksi heistä sanoi: -
"Olen miettinyt, että voisin antaa seurakunnalle -
testamentin yhdestä osakkeesta."
Sanoin hänelle: "Jos semmoisen meinaa tehdä, -
se pitää tehdä eläessä." Se jäi siihen. Ei kukaan puhunut enää mitään.
Ei mennyt kovin pitkään, kun tämä veli kuoli.
Meille tuli tieto, että hän on meille testamentannut osakkeensa.
Kun se myytiin, saimme maksaa kaikki velat pois.
Se oli myös Jumalan ihme.
Ei lähdetty käräjille, kun riiteleminen ei ole Jumalan mielen mukaista.
Nimenomaan, juuri tämä. Jumala valvoo Sanaansa rutosti.
Nämä ovat pieniä asioita, jotka on hyvä huomioida.
Ihmiset helposti ajattelevat, että sattui tai jotain mutta ei se mene niin.
Ei. Jumala pystyy asiat hoitamaan mallikkaammin kuin kukaan ihminen.
Kun saitte entiset Alkon tilat, ne olivat teille tilavat ja sopivat -
ja väkimäärä seurakunnassa lisääntyi.
Vuonna 2004 vappuna aloitimme saneeraamaan.
Piti purkaa kaikki ilmastoinnit ja mitä kaikkea piti, -
välikatot piti purkaa ja rakentaa uudet. Siinä oli monenlaisia suunnitelmia.
Kaikki tuntui menevän toisessa järjestyksessä kuin oli suunniteltu.
Jälkeenpäin huomattiin, että se oli paras ratkaisu, mitä voi olla.
Talkoilla tehtiin se homma. Pystyimme tekemään niin.
2004 maaliskuussa oli avajaiset ja vihkiäisjuhla.
Kun ajattelee sitä, että se on teidän oma tilanne, niin on vain yhtiövastike.
Se mahdollistaa toiminnan hyvän hoitamisen.
Oli ja on edelleenkin hyvä niin.
Se on Jumalan ihmettä. Kun avasimme ja aloimme pitää kokouksia,
uusia ihmisiä alkoi kovasti tulla mukaan seurakuntaan.
Oli monia, jotka ovat jo pois muuttaneita ikuisuuteen.
Yksikin kaveri sanoi: "Veijo, vaikka kukaan ei puhuisi, -
voisin koko päivän täällä istua. Täällä on niin hyvä ilmapiiri ja henki."
Se rohkaisi meitä kuuntelemaan, kun vieraat ihmiset näin puhuivat.
Meistä itsestäkin tuntui hyvältä.
Muistan ensimmäisen kokouksen, joka oli ennen vihkimistä.
Vuonna 2003 pyhäinmiestenpäivänä oli ehtoollisjuhla.
Me vanhimmistossa tai minä ehdotin, -
että pidettäisiin polvirukous alkuun. Veljet oli heti samaa mieltä.
Kun kokoonnuimme, ehdotimme koko seurakunnalle: -
"Eikö me oikein polvirukouksessa kiitetä Jumalaa."
Ihmiset itkivät ja olivat iloisia siitä kaikesta. Tuntui hyvältä.
Kaikki varmaan vaikutti siihen, että säilyi hyvä yhteishenki ja ilmapiiri.
Vaikka olen ollut muutamilla rakennustyömailla, -
en ole semmoista ilmapiiriä kokenut, mitä Malmilla oli rakentamisen aikana.
Tämä on siinä mielessä kiinnostavaa, että vuonna 2004 -
oli TV7:n ensimmäinen toimintavuosi.
Meillä alkoi Paavo Järvisen Kosketus taivaasta -ohjelma sieltä.
Useamman vuoden oli siellä. Mirjankin kanssa keskusteltiin siitä, -
kun siellä oli niin valtavan hyvä ilmapiiri, Jumalan läsnäolo.
Minä kuuntelin siinä väärää ohjetta, eli menimme toiseen paikkaan, -
joka oli ilmainen. Teillä oli paljon menoja, niin piti tietty vuokra olla.
Ei se suuri ollut, mutta silloin tuntuivat kaikki pienetkin suurilta.
Se on harmittanut, että jouduimme sen tekemään -
mutta kaikki voidaan muuttaa ennalleen.
Kyllä se on tärkeää, että rukoillaan paljon. Teilläkin työ alkoi rukouksella.
Se on siellä ilmapiirissä.
Se oli jo Malmilla, kun me tulimme.
Yli kolmekymmentä vuotta on ollut säännöllinen rukous joka arkipäivä.
Aamuisin kokoontuvat ja torstaisin on ollut monta vuotta, -
ainakin parikymmentä vuotta -
torstaisin on pidetty rukous- ja paastopäivää.
Se on tärkeää. Meilläkin, TV7:llä, alusta pitäen, -
on joka aamu henkilökunta voinut työaikana mennä rukoilemaan.
Se vaan on niin, että meidän pitää lähestyä Häntä, -
niin Hän lähestyy meitä. - Kyllä.
Sieltähän ne ohjeet pitäisi saada kaikkeen työhön ja toimintaan.
Olette nyt parikymmentä vuotta siellä olleet.
On tapahtunut monenlaisia asioita. Poimitko siitä aikajanasta -
sellaisia asioita, joissa Herran hyvyys on näkynyt.
Kyllä on ollut monenlaista. Vain joitakin tulee mieleen.
Ei Jumalan työ lopu, vaikka paikkaa vaihtaa.
Oli se aika erikoista, kun latinot alkoivat puhumaan, sanoivat minulle: -
"Olikohan se oikea ratkaisu, että mentiin tuonne?"
He kokivat, että Jumalan Henki oli vanhalla paikalla.
Se johtui siitä, että siellä oli helppo ulkona viettää grillijuhlia.
Ei siinä mitään, se meni äkkiä.
Monia asioita siellä on tapahtunut.
Aika nopeasti, kun menimme uuteen paikkaan, -
yksi mies tuli luokseni ja pyysi, että hakisin leipää Kannelmäen Prismasta -
kolmen kuukauden ajan, kun hän lähti lonkkaleikkaukseen.
Sanoin, että voin tehdä sen. Hoidin sen homman, -
ja kun hän parantui, hän sanoi, että saamme hoitaa sen kokonaan.
Leipäosastonjohtaja Kannelmäessä sanoi: -
"Jos haette joka päivä täältä leipää, en anna muille."
Ajattelin, ettei se käy. Emme me millään voi sellaista määrää.
Niin se jäi meille.
Emme pyytäneet mistään mutta aina tarjottiin jotain ruuanjakoa.
Siitä kehittyi semmoinen, että meijereiltä -
ja Järvenpään Citymarketista annettiin ruoka. Siitä alkoi meidän ruuanjakelu.
Senkin kautta on tullut monia ihmisiä uskoon ja seurakuntaan.
Ei ole tarvinnut hakea näitä työmuotoja, niitä on tarjottu.
Olen henkilökohtaisesti ymmärtänyt, että näin se pitäisikin olla.
Jos Jumala ohjaa, niin ollaan valmiita lähtemään mukaan.
Se on tuonut paljon iloa ja siunausta koko Malmin alueelle -
ja ihmisille, jotka ovat tulleet. - On varmasti monia todella nälkäisiä.
On. Muistan, kun yksi vanha mummo itkien kertoi minulle, -
että oli joutunut tilanteeseen, jossa oli autettava jotakuta.
Kun hän oli auttanut, hän joutui itse sellaisiin velkaongelmiin, -
että hänen oli pakko tulla hakemaan täältä.
Sanoin: "Ei tarvitse yhtään hävetä. Tule ihan vapaasti. Täällä on ruokaa."
Jotkut uskalsivat pikkuisen raottaa elämäänsä. Kyllä monia vaikeuksia oli.
Tämmöisiä ihmisiä saa auttaa ja lähestyä.
Meillä on aina ollut, ja nytkin on, että aina kun aloitamme ruuanjaon -
maanantaina ja torstaina, pidämme ensin hartauksen.
Kerromme pelastuksen tiestä ja laulamme.
Varmasti moni on tullut uskoon. - On.
Jotkut sanovat, etteivät tule leivän takia, -
vaan haluavat kuulla puheita ja lauluja. Se synnyttää uskoa. - Aivan.
Teidän toimintanne on nelinkertaistunut.
Väkimäärä, joka käy teidän seurakunnassanne, -
on kasvanut voimallisesti.
On kasvanut ja lähetystyö on kasvanut.
En muista, kuinka monessa maassa sitä tehdään.
Tämä on mielestäni erikoista, mihin olet viitannutkin, -
että teillä on latinoille säännölliset jumalanpalvelukset.
Meillä on sunnuntaisin ensin yhteinen jumalanpalvelus, -
sitten on farsinkielinen ja etiopiankielinen.
Olen laskenut, että viisi kokousta on sunnuntaina.
On pienempiä ryhmiä. Olisi parempi, jos kaikki yhdessä olisivat -
mutta kun se ei ole mahdollista, saavat pitää omille ryhmille tilaisuuksia.
Se on ihan hyvä.
Heillä on kuitenkin omat tavat ja kulttuuri.
Mitkä ovat olleet rukousihmeitä, -
joita olet parinkymmenen vuoden aikana saanut havaita?
En muista. Niitä on. Meillä on systeemi, -
että ihmiset kirjoittavat paperille rukousaiheita, -
niiden puolesta rukoillaan, ja sitten kiitosaiheita.
Niitä on tullut paljon. Olisi pitänyt kerätä ne johonkin.
Viikko sitten sunnuntaina -
kokouksessa oli yli 90-vuotias mummo.
Hänen lapsenlapsellaan, pienellä tytöllä, oli ollut syöpä.
En tiedä, mitä lääkäri oli sanonut mutta syöpä oli löydetty.
Tämä mummo tuli ja sanoi, en muista lapsen nimeä: -
"Olen rukoillut lapsen puolesta; Herra paranna."
Lapsi oli viety taas sairaalaan, ja lääkäri oli tutkinut ja sanonut: -
"Ei täällä mitään syöpää olekaan enää."
Ihmeellisiä asioita on myös terveyden alueella tapahtunut.
Tiedämme, että Jumalan Sana, Raamattu, -
on sellainen, etteivät pimeyden voimat halua sen leviävän.
Sinulla on monta kokemusta siitä, mm. Lapista, kun veitte Raamattuja.
Vuonna -97 Lapin seurakunnat pyysivät minua -
viemään Raamattuja Murmanskiin.
Se oli vielä aika uutta, että sai vapaasti viedä.
Sanoin, että lähden.
Saarijärveltä, Ari-painosta, tuli kirjat -
ja Alavudelta eräs liikemies antoi auton vuokralle.
Kirjat laitettiin autoon. Niitä oli yli 20 000 kappaletta kaiken kaikkiaan.
Lähdin ajamaan Ouluun päin, ja aina määrättyjen kilometrien jälkeen -
auto sammui ja lähti taas käyntiin. Sen kanssa temppuilin Ouluun asti.
Sitten se sammui huoltoaseman pihaan ja ajattelin, -
että täytyy jotain muuta keksiä.
Soitin tutuille miehille Oulussa ja kysyin, onko heillä autoja vapaana.
Heillä oli kuorma-autoja. Kaikki autot olivat menossa.
Vuokraamosta saimme toisen auton.
Siirsimme Raamatut toiseen autoon ja lähdin ajamaan.
Kaikki meni hyvin Lappiin asti, Ivaloon asti ja vähän eteenpäinkin.
Rajan ylitettyämme jossain korkeassa mäessä -
yhtäkkiä jarrut petti. En muista oliko etu- vai takajarrut.
Ei ollut muuta mahdollisuutta kuin pyöräyttää poikittain tielle -
tai auto olisi mennyt rotkoon. Se temppu onnistui.
Lähdettiin ykkösellä ja se meni ihan.
Lähellä Murmanskia tuli poliisit vastaan.
Ennen olisi pelottanut mutta en osannut pelätä mitään.
Poliisit sanoivat: "Ajakaa meidän perässä.
Mennään poliisiaseman varikolle ja viedään yöksi auto sinne suojaan, -
ettei kukaan varasta mitään." Niin se vietiin sinne.
Seuraavana päivänä, aamulla kävimme hakemassa auton -
ja veimme Raamatut varastoon.
En muista olimmeko vielä yötä siellä vai lähdimmekö heti ajamaan takaisin.
Autossa toimi jarrut ja kaikki toimi, kuin ei mitään olisi ollutkaan.
Ajoimme Ouluun, jossa oli meidän toinen automme.
Mietin, mitä teemme ja avasin konepellin.
Yksi johto oli tipahtanut pois. Sen tökkäsin ja kaikki virrat tuli päälle.
Polttoainepuoli oli vielä vähän epäkunnossa.
Kysyin joltakin, onko lähellä korjaamoa.
Yksi oli lähellä ja menin sinne.
Oli perjantai-ilta ja kello oli vähän yli 18.
Kysyin: "Vielä tätä autoa voisi katsoa?" Mies sanoi: -
"Nyt on perjantai-ilta ja kello on paljon. En haluisi enää mitään.
Aja montun päälle, niin vilkaisen."
Hän otti polttoaineputken irti ja nykäisi sieltä.
Makkarankuorta tuli pitkä pätkä.
Sen nykäisi pois, tökkäsi paikoilleen ja auto toimi kuin ajatus.
Heti, kun Raamatut olivat pois kyydistä, autot pelasivat.
Ihmeellinen tuo Jumalan Sana.
Piru tekee kaikkensa tukkiakseen kaiken mahdollisen.
Tämä ei ole vain yksi kerta vaan koko ajan vaanii -
ja niin kuin sanotaan, kiertää kuin kiljuva jalopeura.
Meidän täytyy ymmärtää, että on kaksi henkivaltaa.
Pimeyden valta hallitsee tänä päivänä maailmaa. On sotia ja vaikka mitä.
Evankeliumin keskeinen sanoma on tuoda tämä asia, -
kuka on Jumala ja kuka on Jeesus, ja mikä on vihollinen.
Se on juuri näin.
Sinulla on ollut evankeliumin ilosanoma -
keskeisesti elämässäsi, sydämelläsi.
Mitä haluat sanoa siitä, miksi se on niin tärkeä.
Ainakin itsellä se on ollut siitä lähtien kun uskoon tulin, -73.
Ja ennen sitäkin, kun en ollut uskossa.
Siskon miehelle, joka on jo kuollut, sanoin: -
"Eikö, Heikki, olisi niin, että meidän pitäisi lähteä kiertämään Suomea.
Otetaan kitara mukaan ja lähdetään laulamaan."
En tiennyt yhtään, mikä oli Jumalan suunnitelma.
Kun uskoon tulin, tuntui luonnolliselta, että tätä sanomaa on levitettävä -
kaikilla mahdollisilla tavoilla, mihin ikinä ovet avautuvat.
Siinä olen saanut olla mukana omalta osaltani.
Kun Ähtärissä vielä olimme, kesän tullessa -
en ehtinyt lomailemaan, kun piti teltan kanssa lähteä kiertämään.
Kymmenen telttakokousta oli kesässä. Kun syksy tuli, lähdettiin kesälomalle.
Kesäloma oli sellainen, että mentiin Eurooppaan aktioon.
Kaksi viikkoa oltiin eri maissa evankeliumia julistamassa.
Tuntui hyvältä, kun sai olla muuallakin.
Kerran oli sellainenkin tilanne, että Finnilän Jorma, -
joka oli lähetyssaarnaajana Papua-Uusi-Guinealla, -
keräsi Suomessa rahaa, että sinne saadaan iso teltta.
Se onnistui. Hän meni toisen pastorin kanssa sinne.
Heidän piti pystyttää se teltta mutta se jäikin tulliin.
Kun hän tuli takaisin helmikuussa, olivat lähteneet ennen joulua, -
olin hakemassa häntä lentokentältä.
Hän sanoi: "Sinne pitäisi saada mies, -
joka osaisi neuvoa, miten pistetään teltta pystyyn."
Kuuntelin ja mietin, ettei kai hän minua ajattele.
Olin ollut edellisen vuoden telttamestarina.
Meillä oli kokouksia perjantaina ja sunnuntaina.
Yhdessä kokouksessa Jorma sanoi taas samalla tavalla, -
että hänen pitäisi saada joku sinne lähtemään.
Minä ajattelin, että olen hiljaa. Menimme syömään perheen kanssa.
Marjatta-vaimoni oli mukana ja Jorma oli.
Jorma sanoi Marjatalle: "Saako Veijo lähteä sinne?"
Marjatta: "Kyllä minun puolestani voi."
Illalla oli kokous ja olin jo valmiiksi miettinyt, -
että jos Jorma sanoo kokouksessa: "Lähdetkö Veijo?", -
niin vastaan, että lähden.
Kesken saarnan hän yhtäkkiä sanoi: "Lähdetkö Veijo sinne?"
Sanoi: "Lähden."
"Aamulla matkatoimistoon, niin haetaan sinulle liput."
Eikö ole tarkkaa, miten meidän puheitamme kuunnellaan? - Kyllä.
Puhutaan, että Kiinassa kuunnellaan, mutta Hän tuntee ajatukset jo kaukaa.
Ja Häneen voi luottaa.
Evankeliumin ydinsanoma on, että on ylivoimainen Mestari.
Jokainen, joka ymmärtää, -
menee polvet veressä sanomaan ystäville: "Ottakaa Jeesus elämäänne."
Jos Kiinassa kuunnellaan, -
niin Jumala kuuntelee koko maapallolla kaikkia samanaikaisesti.
Hän hallitsee koko kaikkeuden.
Emme voi tajuta. Meille riittää se, että Hän on kaikki.
Hänessä, Jeesuksessa on kaikki.
Hän hallitsee kaiken ja pitää kaiken pystyssä.
Kaiken, mitä tarvitsemme. Hän tietää, milloin ja missä tarvitsemme.
Jumala on sanallaan kaiken luonut.
Sen takia Jumalan Sana on Jumalan Sana. Siinä on kaikki.
Kun näistä Jumalan asioista puhuu, tulee sellainen innostus, -
ettei pysy paikoillaan.
Aikaa on nyt vajaat pari minuuttia. Veijo, sano katsojillemme, -
mitä Pyhä Henki antaa sanottavaksi. Ole hyvä.
Minä tänä aamuna ajattelin tätäkin asiaa.
Apostolien teoissa kerrotaan, että Paavali ja Silas, -
jotka olivat Jumalan palvelijoita, -
rukoilivat keskellä yötä ja lauloivat ylistyslauluja.
Toiset vangit kuuntelivat. Sitten tapahtui asia, joka tuntuu aika oudolta.
"Yhtäkkiä tuli ankara maanjäristys, niin että vankilan perustukset järkkyivät.
Samassa aukesivat kaikki ovet ja kaikkien kahleet irtosivat."
Kun vanginvartija heräsi ja näki vankilan ovet avoimina, -
hänelle tuli hätä. Hän suunnitteli jo itsemurhaakin. Paavali sanoi: -
”Älä tee itsellesi mitään pahaa! Me kaikki olemme täällä.”
"Vartija [...] heittäytyi vavisten Paavalin ja Silaksen eteen.
Hän vei heidät ulos ja sanoi: ”Herrat, -
mitä minun pitää tehdä, että pelastuisin?”
He vastasivat: ”Usko Herraan Jeesukseen, niin pelastut, -
sinä ja sinun perhekuntasi.”
Ajattele, miten selkeästi ja lyhyesti se on ilmaistu.
Kuka tahansa, joka pystyy puhumaan, voi nämä asiat tietää ja omistaa.
Ei paljon vaadittu vanginvartijalta.
"Usko Herraan Jeesukseen, niin pelastut, sinä ja sinun perhekuntasi."
Tilanteessa, jossa epätoivo valtasi täysin, tuli Jumalan Sana.
Iloitsen, Veijo, näistä kahdesta ohjelmasta.
Saamme kiittää Herraa, joka on vain hyvä.
Hänen tahtonsa on pelastaa jokainen.
Kiitos näistä kahdesta ohjelmasta. Olet vielä ihan nuorekas mies.
Voit vielä julistaa paljon evankeliumia. Kiitos.
Kiitos, että sain olla mukana.
Mikäli tämä ohjelmasarja on koskettanut sinua, -
voit olla tukemassa sen tuottamista.
Voit soittaa numeroon 0600-02030.
Puhelun hinta on noin 13 euroa.
Voit myös lahjoittaa ruudussa näkyvälle pankkitilille -
käyttäen viitettä 8617. Kiitos tuestasi.
Tekstitys: A. Eskola