Tervetuloa Isännän pöydässä -ohjelmaan. Olen Martti Ojares -
ja vieraanani on Arvo Ilmari Moilanen. Tervetuloa Arvo Ilmari.
Olet Kainuusta, historiallisesta pitäjästä, -
jossa muistaakseni Eino Leinokin syntyi -
vuonna 1848 tai jotain sellaista. Noin 150 vuotta sitten.
Kainuullahan on monta nimeä: -
Nälkämaa, Kainuun korvet ja mitä kaikkea on.
Millaista on elämäsi ollut siellä?
Olet ilmeisesti koko elämäsi ollut Kainuussa.
Kiitos. Olen todella syntynyt Kainuussa, -
emäpitäjässä Paltamo, ja siellä Melalahden kylässä.
Melalahti sai nimensä, kun Savosta tuli uudisasukkaita -
Kustaa Vaasan hallinnon aikana.
He soutivat Oulunjärveä pitkin -
ja miettivät, mihin pysäyttävät veneen.
He sitten sanoivat: "Antaa mennä sinne, minne mela vie."
Mela vei rantaan, ja se Melalahti olikin hyvin hedelmällinen.
Kasvuolosuhteet olivat niin erinomaiset, -
että niitä voi verrata Etelä-Suomen kasvuolosuhteisiin.
Synnyit vuonna 1936, -
muutama vuosi ennen talvisotaa.
Sodanajan pystyit jo havainnoimaan pienenä lapsena.
Millaisia muistoja sinulle jäi sodasta?
Ikäviä muistoja jäi. Pelkotiloja tuli, koska olin noin 3-vuotias, -
kun pommikoneet lensivät kotinikin yli.
Muistan, että äiti peitti iltaisin ikkunat.
Valot eivät saaneet näkyä.
Huoneet olivat hyvin hämärät, -
koska siihen aikaan ei ollut sähköjä kotonani.
Kaikenlaisia pelkotiloja oli.
Kun isä ensimmäisen kerran tuli sodasta, -
istuin lämpimän uunin päällä.
Siellä oli sellainen lämmin tila.
Ovi avautui äkkiä ja nuori mies astui sisään sotilaspuku päällä, -
ja musta parta oli hänellä.
Se oli minun isäni.
En tiedä, oliko hän pitkään lomalla mutta muistot olivat hyvin sotaiset.
Niitä hän on elämässään joutunut työstämään, -
pahimpia asioita, ja Herra on auttanut.
Se on ollut todella kovaa aikaa.
Sanoit tosiaan, ettei ollut sähköjä, -
ja Kainuu on ollut aika köyhä alue, kuten koko Suomikin.
Siellä on varmaan ollut puutetta kaikesta. - Kyllä.
Kansakoulussakin oli hyvin paljon puutetta.
Muistan, että jaettiin kenkäavustusta.
Kyllä ne avustukset tarpeen olivat.
Ne annettiin köyhiin perheisiin, joissa oli paljon lapsia.
Sinä olet jo 86-vuotias ja terveennäköinen mies.
Kyllä sieltä Jumala on tuonut miehen.
Et ole pelkästään Suomessa vaan usein käyt Saksassa.
Siitä puhumme myöhemmässä ohjelmassa.
Sinulla oli kuitenkin, näin ymmärsin, hyvä koti.
Hyvä koti siinä mielessä, että isä ja äiti olivat 30-luvulla tulleet uskoon.
Isoäitini oli Venäjän vallan aikana, vuonna 1917, -
hyvin ahkerasti mukana eräässä vapaassa herätysliikkeessä.
Hän oli eräs taivaantien valo meidän suvussamme.
Minun suvussani on monia muitakin tullut uskoon.
Mennään aikaan, jolloin olit 12-vuotias.
Oliko se vuonna -48? - Vuonna 1949.
Se oli sinulle muutosvuosi, ja se muutos on säilynyt.
Mikä se muutos oli?
Niin, se oli muutosvuosi. Minä tarvitsin sen vuoden.
Silloin, vuonna -48, -
minun vanhin sisareni asui perheineen kotitalossani Melalahdessa.
Heidän pieni poikansa, Jouko-niminen, sairastui vakavasti.
8. päivä helmikuuta, vuonna -48 -
hän nukkui kuolonuneen kotini naapurissa.
Anteeksi, kodissani.
Minä näin, kuinka tämä pieni poika sulki silmänsä, -
ja kuinka hänen kasvojensa väri muuttui.
Siitä alkoi minulla erittäin kova etsikkoaika.
Samanaikaisesti sisareni oli tullut rippikoulussa uskoon.
Hän minua kirjeillä muistutti, kuinka tärkeää on -
taivastiellä kulkeminen ja taivastielle tuleminen.
Tämä pikkupojan kuolema askarrutti minua -
runsaan vuoden ajan.
Etsin lohdutusta virsistä.
Minulla oli pikkuveli -
ja minä pikkuveljeä iltaisin nukutin kotini pirtissä -
ja lauloin monia virsiä, ja itkin.
Veljeäni halusin nukuttaa mutta samalla itkin.
Sitä jatkui monta monituista kuukautta.
Sitten kuitenkin tapahtui sellainen ihme.
Toinen sisarenikin tuli uskoon, ja hän, jos kuka, osasi evankelioida.
Hän päivittäin minulle Jumalan Sanaa julisti -
ja kertoi, että Jeesuksen tulemus on lähellä.
"Oletko sinä nyt valmis tähän?"
Minä elin pelkotiloissa ja minua pelotti kaikki, -
mutta sitten tuli tämä erittäin merkittävä päivä.
Se oli 18. päivä heinäkuuta vuonna 1949.
Olimme käymässä nukkumaan kotini aitassa.
Nämä kaksi uskovaista sisartani olivat mukana.
He eivät alkaneet minua pakkokäännyttämään, -
vaan kertoivat, mitä Jeesus on tehnyt -
ja kuinka ihana on taivaan kirkkaudessa -
tavata tämä pikkuinen poika, joka nukkui ikuiseen uneen.
Ja ajatella, -
niiden puheiden aikana, syntyi hedelmällinen vuoropuhelu.
Sanon, että se oli elämäni ensimmäinen sielunhoitokeskustelu.
Kun minua ei voinut pakkokäännyttää uskoon, -
niin usko tuli minuun korkeudesta. Se laskeutui sydämeeni -
ja koin, että joku merkillinen asia on sydämessäni tapahtunut.
Halleluja. Siellä tapahtui jotakin ihmeellistä.
Sitten sisareni kysyi: "Joko uskot Jeesukseen?"
Minä sanoi: "Jo!" Tällainen oli minun uskontunnustukseni.
Koin, että sillä hetkellä minut siirrettiin -
taivaalliseen ilmapiiriin ja virtapiiriin.
Kyllä. Se oli todella voimallinen.
Nyt, vaikka siitä on hirveän pitkä aika, -
se kantaa vielä tänä päivänä. - Aamen. Näin on.
Se sävytti elämääsi sen jälkeen hyvin paljon.
Kävit tietysti kansakoulun -
ja oliko niin, että menit keskikouluun?
Kyllä. Kotipitäjääni Paltamoon tuli oppikoulu vuonna -49.
Mutta vanhempasi arvelivat, että olet liian vanha menemään lukioon.
Miksi he niin ajattelivat? Et kuitenkaan kovin vanha ollut.
Kuusi luokkaa kävin kansakoulua.
Minä todella rakastin kieliä. Minulla oli kympit kielissä.
Ruotsissa ja saksassa oli vähintäänkin yhdeksiköt.
Minä halusin kieltenopettajaksi opiskelemaan.
Isäni ja äitini olivat sitä mieltä, -
että meidän omassa suvussamme on niin paljon opettajia, -
että voisin jatkaa tätä opettajanhommaa.
Ja niin minä pyrin Kajaaniin opettajaseminaariin.
Silloin sinne otettiin yksi keskikoulupohjainen luokka.
Opiskelu siellä kesti neljä vuotta.
Muistan, kun olin pääsykokeissa, laulun pääsykokeessa.
Minulla oli vain 7 laulussa, mutta keskikoulun viimeisellä viikolla -
sanoin rehtorille: "Minä en varmaan pääse opettajankoulutukseen, -
kun minulla on vain 7 laulusta."
Rehtori tiesi, että minä laulan ja soitan kitaraa.
Hän sanoi: "Tule kansliaan koulun loputtua."
Ensin lauloin yksin "On kesän kirkas huomen".
Sitten rehtori sanoi: "Lauletaan yhdessä, lauletaan duettona."
Me lauloimme ja se duetto kaikui hyvin kauniina.
Sitten rehtori sanoi: "Minä korotan sinun laulun numerosi yhdeksäksi."
Aivan. Se varmasti oli ihan oikein. - Se oli oikein.
Tarvitsin sitä ja olen laulutaitoa tarvinnut myöhemminkin.
Sinusta tuli opettaja. Olitkin jonkun koulun opettajana muutamia vuosia, -
mutta sitten huomattiin, että sinulla on leveämmät hartiat suurempiin töihin.
Kerropa, mikä se oli.
Minä olin kyläkoululla opettajana. Paljon oli oppilaita, jopa yli 40.
Siinä oli kolmas, neljäs, viides, kuudes ja seitsemäs luokka.
Kyllä siinä tekemistä oli.
Kerrankin menin luokkaan ja sanoin: "Mitä minä opettaisin teille?"
Yksi kirkassilmäinen tyttö sanoi: "Anna meidän vain tehdä kirjallisia töitä."
Ja niin kävi, että tästä tytöstä, -
vaikka en häntä kovin paljon ehtinyt opettaa, tuli maakuntasihteeri.
Joka haluaa oppia, oppii vähemmälläkin opettajan panoksella.
Olin siellä kyläkoululla opettajana -
ja tuli koulutoimenjohtajan virka hakuun siinä kunnassa.
Oli oikeastaan kaksi koulupiiristä, oppilaiden huoltajia.
Toinen oli toista puoluetta ja toinen toista.
Toinen oli vasemmalta ja toinen oikealta.
He molemmat pyysivät minua hakemaan koulutoimenjohtajan virkaa.
Minä en ollut pyrkinyt hallinnolliseen virkaan, -
mutta he pyytämällä pyysivät.
Ja niin kävi, että minä laitoin hakemuksen kunnanhallitukselle.
Se tuli valtuuston käsittelyyn vuonna -73 heinäkuussa.
Kävi näin, että yksi valtuustoryhmä oli minun takanani, -
toinen ryhmä ei niin täydellisesti ollut mukana.
Kaksi äänesti tyhjää ja äänet menivät tasan.
Sitten pitikin arpoa.
Oli sellainen äänestysastia.
Seuraavana päivänä oli kuva Kainuun Sanomissa, -
kuinka Arvo Ilmari Moilanen arvottiin Puolangan koulutoimenjohtajaksi.
Tässäkin näen ihmeellisen Jumalan johdatuksen.
Minulla ei ole mitään ansiota tähän.
Arpomisen kautta minut valittiin tähänkin tehtävään.
Kyllä. Olit siinä 22 vuotta, vai mitä se oli?
Olin opettajana Törmämäessä 13 vuotta.
Entä koulutoimenjohtajana? - Koulutoimenjohtajana olin 22 vuotta.
Eli pisimmän elämänurasi olet tehnyt juuri tässä.
Ehkä sinulla on nähty sellaisia johtajan ominaisuuksia.
Sehän on vaativa homma, koska siellä on ihmisiä, -
joiden intressejä pitää niukkuudesta ottaa esiin.
Pitää lakkauttaa joitakin kouluja jne. Niissä on monia mielipiteitä.
Kyllä. Kun minä jouduin olemaan koululautakunnassa esittelijänä, -
minun piti tehdä päätösehdotus.
Kun olin vähän arka, niin eräs lautakunnan jäsen sanoi: -
"Koulutoimenjohtajan tehtäviinhän kuuluu koulujen lakkautusasioissa -
tehdä päätösehdotus."
Joidenkin tapausten kohdalla tapahtui niin, -
että se meni äänestykseen. En minä siitä säikähtänyt.
Kuitenkin kaikki ne koulut lakkautettiin ja valtuusto hyväksyi.
Jos ne menivät valitustasolle, -
yleensä ne eivät aiheuttaneet mitään muutosta.
Sinä olet katsonut koulutoimintaa kymmeniä vuosia -
ja vielä tänäkin päivänä teet havaintoja.
Miten on tämä koulutoiminta?
On sanottu, että lapsille ei ole enää pyhäkoulua, -
ja koulussakaan ei saa puhua Jumalan Sanaa ja kertoa Jeesuksesta, -
ja kaikkea tätä on tapahtunut. Miten olet havainnoinut tätä -
ja minkälaisia ajatuksia on tullut vuosien varrella?
Olen ollut hyvin murheellinen siitä, -
että kodit ovat menettäneet otteensa kristillisessä kasvatuksessa.
Lapset ovat jääneet monesti ihan tuuliajolle.
Jos vastuuta on siirretty koululle, -
niin koulunkaan opetussuunnitelmassa ei ole kristillistä kasvatusta -
eikä kristillisiä aamunavauksia saisi pitää.
Kun olin koulutoimenjohtajana, ylä-asteen rehtori pyytämällä pyysi: -
"Pidä oikein uskonnollinen aamunavaus."
Minä sain pitää tällaisen, mutta nyt ovat ajat muuttuneet.
Valitettavaa on, että lasten ja nuorten pahoinvointi on lisääntynyt.
Ainoastaan rakastava Jumala kykenee tämän aukon täyttämään.
Uskon, että tämä on kristillisten ihmisten suuri murhe.
Miten saadaan muutos?
Nyt ollaan hallitusta Suomeen viimeistelemässä.
Ministerivalintoja ei ole vielä tehty, -
mutta ainakin aborttikysymys otettiin jo pois, -
ja se viittaa siihen, jos tuleva pääministeri linjaa näin, -
ettei mikään muutu.
Se on erittäin ikävä kuulla.
Kyllähän meidän hallituksemme pitäisi osoittaa -
sellaista linjausta opetuspuolellakin, -
että lasten ja nuorten hyvinvointi paranee -
ja koko kansalle tulisi siunaus.
Nimenomaan. Tässä selvästi toimitaan Jumalan Sanan ja tahdon vastaisesti.
Raamattu kertoo, mitä siitä seuraa. Ei koskaan hyvää seuraa.
Näin on.
Miten Kainuussa, -
kun yleensä pohjoisempana pidetään enemmän kiinni hengellisistä asioista -
kuin täällä kehäkolmosen sisäpuolella.
Miten siellä papit ja muut peilaavat näitä asioita?
Niin.
Meillä on Kainuun alueella esimerkiksi helluntaiseurakunnilla koulutyöntekijä.
Aika avoimia ovat olleet kouluissa. Hän on saanut käydä vierailuilla.
Tietääkseni -
lukuvuoden päättyessä on ollut kirkonmenot, -
sanotaan nyt näin.
Kielteinen suhtautuminen ei ole ollut niin jyrkkä hengellisiin asioihin.
Meillä on tässä ensimmäisessä osiossa viitisen minuuttia aikaa.
Otetaan tähän sinun hengellisyyttäsi, -
koska tulit voimallisesti uskoon 12-vuotiaana.
Se on sävyttänyt koko elämäsi tähän päivään asti.
Olet nähnyt Jumalan ja Pyhän Hengen merkityksen.
Miten se on elämässäsi tullut toteen?
Minulla on tullut hiljattain, tai siis matkan varrella, kuten sanotaan, -
jaksoja, jolloin olen kokenut, että voimani ehtyvät.
Koska olen halunnut olla seurakuntatyössä mukana, -
en ainoastaan musiikissa vaan myös julistustehtävissä, -
niin olen kokenut, että julistaminen, Jumalan Sanan julistaminen -
ja Jumala-elämän esillä pitäminen ei onnistu omassa voimassa.
Siihen tarvitaan Pyhän Hengen läsnäolo.
Minulle on aina tullut sellaisia hetkiä elämääni, -
että olen janoamalla janonnut Pyhää Henkeä.
Pyhä Henki on ihmeellisesti aina ilmestynyt ja siunannut.
Olen huomannut, että ikäkään ei rasita.
Siinä tavallaan nuortuu, kun Pyhä Henki saa vapauttaa.
Saa kokea, ettei omassa voimassa tai omassa viisaudessa -
voi tätä ristinsanomaa julistaa.
Pyhä Henki haluaa kirkastaa Jeesusta Kristusta, ristin Herraa.
Siitä on itsekin kostunut, -
kun on saanut toisia virvoittaa tällä sanomalla.
Sinä myöskin kerroit vaimostasi, että hän oli voimallinen rukoilija.
Hän sai taivaskutsun vissiin pari vuotta sitten.
Kolme vuotta sitten kesällä.
Hän oli harras rukoilija. Haluatko siitä mainita jotakin?
Hän oli harras rukoilija.
Olimme aina jumalanpalveluksissa rukouspalvelussa.
Ei ainoastaan kotiseurakunnassa vaan muuallakin.
Joku ihminen saattoi tulla pyytämään esirukousta -
vaikka lastensa puolesta -
tai jonkun läheiseen liittyvän asian puolesta.
Kerrankin vaimoni profeetallisen rukouksen rukoili -
ja minun kauttani tuli selitys, -
että tämä ihminen tarvitsee henkilökohtaista sielunhoitoa.
Jeesuksen nimessä ja maahan vuotaneessa veressä -
minä julistin hänelle synnit anteeksi.
Sanoinkohan vielä: "Iloon, rauhaan ja vapauteen asti."
Ja ajatella. Tämän vanhan tädin koko olemus muuttui, -
muuttui valoisammaksi. Siinä tilaisuudessa huomasi, -
että ne huolet, jotka hän oli esittänyt, olivatkin pieniä asioita.
Tärkeintä oli, että hän sai kokea anteeksiantamuksen.
Kun katsoo tämän päivän maailmaa, -
näkee, kuinka ihmisillä on ahdistusta ja tämän maailman murheet rasittavat.
Tähän, mitä äsken kerroit, on olemassa ratkaisu.
Ratkaisu on Jeesus. - Aamen. Totisesti.
Miksi se torjutaan ja miksi Jeesus-nimi on niin vaikea?
Niin, sitä pidetään niin vanhanaikaisena.
Syynä saattaa olla sekin, -
että uskovaiset eivät uskalla rohkeasti todistaa.
Tämä TV7 on eräs Jumalan työväline. Minä iloitsen tästä.
Tätä kautta voidaan jokaiseen kotiin, -
missä lähetys on mahdollista vastaanottaa, saada Jumalan Sanaa.
Nyt on puolitoista minuuttia aikaa. Ole hyvä, vapaa sana.
Psalmissa 136 kerrotaan siitä, kuinka voimme ylistää Herraa.
"Hän yksin tekee suuria ihmetekoja."
Halleluja. "Iäti kestää hänen armonsa!"
Sitten toinen kohta: "Hän johdatti kansaansa autiomaassa.
Iäti kestää hänen armonsa!" Halleluja.
Ja vielä yksi.
"Hän muisti meitä, kun meitä poljettiin..."
Meitä poljettiin. Suomen kansaa on poljettu ja meitä poljetaan, -
mutta: "Iäti kestää hänen armonsa!"
Rukoillaan ja ylistetään. Herra on meidän kanssamme.
Aamen. Voitko vielä lyhyesti rukoilla katsojien puolesta?
Kiitos Taivaallinen Isä, -
että autat jokaista tämän kanavan katsojaa ja kuulijaa, -
että hän saisi levon Sinussa.
Kiitos Jeesus, että Sinun veressäsi on vapautus kaikille,-
jotka haluavat kokeilla, mitä on elää Jumalan lapseudessa.
Ole ylistetty, Isä, Poika ja Pyhä Henki. Aamen.
Kiitos Arvo Ilmari tästä ensimmäisestä ohjelmasta.
Seuraavassa ohjelmassa keskitymme vielä enemmän -
hengelliseen alueeseen ja siihen, mitä olet kokenut.
Sinun taitosi kääntää saksasta suomeksi on myöskin noteerattu.
Myös tästä keskustelemme.
Tästä seuraavassa ohjelmassa. Kiitos. - Kiitos.
Mikäli tämä ohjelmasarja on koskettanut sinua, -
voit olla tukemassa sen tuottamista.
Voit soittaa numeroon 0600-02030. Puhelun hinta on noin 13 euroa.
Tai voit lahjoittaa ruudussa näkyvälle pankkitilille -
käyttäen viitettä 8617. Kiitos tuestasi.
Tekstitys: A. Eskola