Tervetuloa Isännän pöydässä -ohjelmaan. Olen Martti Ojares -
ja vieraanani on Jari Sjöberg. Tervetuloa Jari. - Kiitos.
Kerroit, että olet tällä hetkellä noin viisikymppinen mies.
Kun kävimme läpi elämääsi, niin oli puolimatkan krouvi, -
eli 25-vuotiaana elämäsi isäntä vaihtui.
Tässä alussa menemme siihen, miten väärä isäntä johti elämääsi.
Kertoisitko, millaiseen kotiin synnyit.
Olen Raumalla syntynyt.
Vanhempani eivät siihen aikaan olleet vielä uskossa.
Asuimme eri kaupungeissa. Asuimme Ruotsissa.
Siellä kävin esikoulun ja ensimmäisen luokan.
Sitten muutimme takaisin Raumalle.
Ja noin vuoden kuluttua muutimme Helsinkiin.
Ruotsi ei ehtinyt vielä tarttua sinun päähäsi. - Ei.
Millainen oli kotisi? Miten kuvailisit sitä?
Koti oli semmoinen, kun muutimme paljon, -
että koulunkäynti vähän jäi.
Oli ehkä vähän ylivilkkautta eikä koulu oikein kiinnostanut.
Johtiko se, jos seura oli vielä tietynlaista, -
elämään, jossa nämä uskonasiat eivät päässeet syntymään?
Kyllä. Meillä kotona oli jossain vaiheessa kotikokouksia.
Olin isän enon hoivissa muutamia vuosia.
Hän minua silloin tällöin käytti Pelastusarmeijan kokouksissa.
Siellä sain jo kuulla Jeesuksesta.
Jäi mieleen, että sieltä sai vaatteita ja ruokaa.
Siihen aikaan meillä oli vähän köyhempää.
Toisin sanoen, -
rakkaudellinen tuulahdus tuli, kun sait tavata heitä. - Kyllä.
Olet joutunut aikalailla tarpomaan olosuhteiden sisällä.
Kyllä.
Ne eivät johdattaneet elämään, jollainen myöhemmin tuli.
Palaamme siihen, mutta millaisia asioita haluat nostaa siitä, -
miten sielunvihollinen sinua kuljetti.
Sain sellaisen käsityksen elämästä, -
että sydämessäni oleva aukko täyttyy jostain materiaalista -
tai muusta syntielämästä.
Tätä kaikkea tavoittelin, mutta tulin aina pettyneeksi -
ja huomasin, ettei se ollut se, mitä etsin.
Toisin sanoen sinulla oli tyhjiö ja kaipaus johonkin, -
jota et konkreettisesti vielä saanut ymmärtää.
Kyllä. Juuri niin.
Jotenkin ajattelin, että se löytyisi näistä.
Pettymyksekseni sain huomata, että se oli täyttä valhetta.
Se ei tule näistä asioista.
Oliko ennen 25. ikävuotta joitakin tilanteita, -
joissa olit epätoivoinen?
Oli. Siinä oli tosi voimakkaita epätoivon hetkiä.
Jotenkin myös ajattelin, ettei elämä ole elämisen arvoista.
Jotenkin tuntui niin pettyneeltä.
Ajatellaan ihmisiä, jotka ovat nyt 15―25-vuotiaita.
Kun maallistumiskehitys on mennyt niin kuin on mennyt, -
niin on entistä vaikeampaa ihmisen löytää pilviharsojen läpi, -
että on olemassa aurinkokin. - Kyllä. Se on totta.
Muistan sen, kun sain kutsun.
Se kutsuhan kesti tietyn ajan, tietenkin.
Muistan tällaisen tapauksen. Olin 13―14-vuotias, -
kun Paraisille tuli evankelista pitämään kaksipäiväisiä kokouksia.
Yhtenä päivänä, kun kävelin kadulla, hän otti minut kiinni -
ja vietti koko päivän minun kanssani. Vei syömään ja keskusteli.
Vaikka olin niin nuori, jotenkin ymmärsin, mitä se mies puhui.
Hän sanoi: "Jari, jos nyt annat elämäsi Jeesukselle, -
tulet välttymään todella monelta tuskalta."
Minä kieltäydyin. Sanoin: "Olen niin nuori, etten ole vielä mitään nähnyt."
Tuosta tuli mieleeni, että onko monella niin, -
että he haluavat nähdä sellaisia, mitkä ovat käytännössä pahuuksia?
Alkoholia ja kaikenlaisia suhteita?
Varmastikin on. Sen kolikon toisen puolen -
sielunvihollinen on värittänyt niin kauniiksi ja hyväksi.
Monet kertovat, miten heillä on ollut hauskaa nuorena.
Kun mietin uskovaisten olemista, niin minulle oli piirtynyt sellainen kuva, -
että he ovat kilttejä pyhäkoulupoikia.
Että ilo menee kokonaan pois ja tulee passiivinen ihminen.
Jotenkin se houkutteli.
Tähän voisimme käyttää enemmänkin minuutteja -
mutta ei anneta paholaiselle enempää aikaa.
Mennään nyt siihen, kun isäntä vaihtui. Mitä kaikkea tapahtui?
Olin sotkeutunut kaikenlaisiin tilanteisin.
Oli monia riippuvuuksia siinä vaiheessa.
Sain mennä käymään Pauli-nimisen miehen, -
vaimon veljen luona. Siellä oli kotikokoukset.
Siinä kotikokouksessa Jumala otti minusta kiinni.
Ystävä, joka kokousta piti, kysyi, saisiko hän rukoilla puolestani.
Vastasin siihen: "Voit rukoilla mutta en halua uskoon tulla.
Muista sitten, kun rukoilet, -
että minulla on aina ollut pelko näitä asioita kohtaan.
En halua leikitellä hengellisillä asioilla."
Tämä mies sanoi: "Tehdään niin, että rukoilen puolestasi, siunaan sinua."
Siihen suostuin. Ajattelin, että jos en anna hänen rukoilla puolestani, -
minussa voi olla jotain tosi pahaa. Sellainen pelko valtasi.
Siinä tämä ystävä laski kätensä ylleni ja rukoili.
Rukouksen aikana Jumala konkreettisesti kohtasi minut.
Olen ihan varma. Mies rukoillessaan kertoi elämästäni.
Ajattelin, että Pauli on varmaankin puhunut minun asioitani.
En muistanut, ettei Paulikaan niin hyvin tiennyt minun asioitani.
Mies profetoi, kertoi siitä, mitä oli siihen mennessä tapahtunut, -
ja mikä olo oli siinä. Se epätoivo.
Sanoin: "Jumala, jos olet olemassa ja haluat minut pelastaa, -
anna minulle sellainen merkki, että varmistun, -
että Sinä puhut ystävän kautta, joka rukoilee puolestani."
Samassa tämä mies, kun hän rukoili...
Ajattelin jotain tähän tyyliin: "Kaunis päivä."
Ja se mies profetoi ja sanoi: "Kaunis päivä."
Se esirukoilija hämmentyi ja lopetti rukouksen kesken.
Olin varmistunut siinä vaiheessa, että nyt on Jumala kutsumassa, -
Jeesus haluaa tulla elämääni.
Hän lopetti rukoilun kesken. Se loppui siihen.
Lähdin ulos, aloin itkeä ja sanoin: -
"Jumala, unohdin tehdä sinulle elämäni tärkeimmän kysymyksen.
Voitko vapauttaa niistä synneistä, joissa tällä hetkellä elän?
En voi olla sillä tavalla uskossa, että elän synnissä."
Siinä hetkessä en tiennyt, -
että Jumala oli vapauttanut täydellisesti kaikesta synnistä.
Semmoisesta, mistä en olisi päässyt omin voimin.
Siitä hetkestä lähtien olen saanut elää.
Kun sydämessä oli se tyhjä pala, -
niin se täyttyi, ja tuli lepo, rauha ja ilo.
Aiemmin sielunvihollinen petti, että ilo tulee tästä ja tuosta.
Se ei ollut sitä todellista iloa. Tuli vain entistä pettyneemmäksi.
Siinä hetkessä varmistui, että tämä on sellaista, -
mitä olen aina etsinyt.
Sillä hetkellä nimesi kirjoitettiin taivaankirjaan.
Kiitos Jumalalle. - Ajattele, missä elät ikuisuutesi.
Käydään nyt läpi sitä, kun isäntä vaihtui -
ja Pyhä Henki alkoi elämääsi johdattamaan.
Mitä on tapahtunut seurakunnissa ja mitä Herra on tuonut eteesi?
Elämä muuttui konkreettisesti.
Sain hakeutua seurakuntayhteyteen.
Siellä minut otettiin työttömien toimintaan, -
missä jaettiin ihmisille ruokaa, kerrottiin Jeesuksesta -
ja autettiin, miten voitiin, ja keskusteltiin.
Sitä kautta sain kosketuksen hengelliseen työhön. - Aivan.
Kohtasit monenlaisia ihmisiä, kun olit näissä palvelutehtävissä.
Olit Kan-kodin palveluksessa ja näin poispäin.
Sinulla on yksi hyvä esimerkki.
Sait kiinteästi seurata ihmistä, joka oli päättämässä päiviään.
Käytkö sen koko jutun läpi.
Monia asioita tapahtui siellä mutta se jäi päällimmäisenä.
Eräs Markku-niminen mies tuli päiväkeskukseen -
ja meillä tarjottiin silloin aamupalaa.
Aamupalan jälkeen pidettiin hartaushetki.
Hän ehti pari viikkoa käymään niissä hartaushetkissä, -
kun sanoin: "Markku, voisimmeko keskustella."
Jotenkin tunsin ja koin, että minun pitää keskustella Markun kanssa.
Seurasin häntä hartauksien aikana. Hän oli kuin vangittu.
Hän ei syönyt tai juonut niitä eväitä. Hän keskittyi siihen kuulemiseen, -
ja jossain vaiheessa näin, että häneltä tuli kyyneleet silmistä.
Jotenkin kiinnityin siihen, että hänen kanssaan pitää keskustella.
Keskustelimme, ja hän lähti kristilliseen hoitokotiin, -
Kan-kotiin Kouvolan seudulle.
Kun hän sieltä palasi, hän palasi samaan tilanteeseen.
Eli viina otti hallintavallan. - Kyllä.
Oli sellaista rankkaa juomista. Hän yritti omin voimin.
Hän kertoi yrittäneensä omin voimin auttaa itseään.
Siitä seurauksena oli tullut vain pettymyskokemuksia.
Hän nimellisesti antoi rukoilla puolestaan aikaisemmin -
mutta ei ollut vielä tehnyt henkilökohtaista ratkaisua.
Me muistimme Markkua rukouksin.
Hän oli yhtenä päivänä päättänyt, että hän päättää päivänsä.
Hän osti pussillisen täyteen alkoholijuomia -
ja joi itsensä aivan tajuttomaan kuntoon.
Hän on Saalemin edessä porttikongissa, -
mistä autoilla ajetaan autokarenssiin.
Hän oli sammunut siihen.
Sieltä autokarenssista tuli joku ystävä pois, eikä hän huomannut häntä -
ja ajoi Markun yli autolla.
Sen seurauksena hän käytännössä menehtyi.
Häntä 57 minuuttia elvytettiin.
Ambulanssissa? - Kyllä.
En ole koskaan ennen kuullut, -
että niin pitkää elvytystä olisi tehty kadunmiehelle tai yleensäkään.
Siinä tapahtui kuitenkin ihme. - Siinä tapahtui ihme.
Hänellä oli 5,7 promillea viinaa veressä. Se on jo myrkytystila.
Olisi voinut siihenkin kuolla.
Kysyin häneltä, mitä tapahtui sen 57 minuutin aikana.
Hän ei sitä muistanut, mutta kun hän heräsi, hän oli sairaalassa -
ja sai keskustella papin kanssa. Hän ymmärsi ja muisti.
Hän sanoi, että kun oli käynyt Kan-kodilla, niin hänelle oli jäänyt...
Hän sai uuden mahdollisuuden.
Hän yritti itsemurhaa mutta se ei onnistunut.
"Ehkä Jumalalla on jotain muuta tarjottavaa."
Siinä hän konkreettisesti havahtui.
Hän tosiaan sen jälkeen tuli vapaaksi viinasta. Eikö niin?
Sen jälkeen hän vapautui alkoholista.
Ensin tietenkin hän tuli uskoon ja vapautui siinä hetkessä.
Hän itse palvelee tällä hetkellä tällaisissa paikoissa.
Tämä on vahva esimerkki siitä, ettei kukaan ole niin alhaalla, -
etteikö Jeesus siellä olisi. Tässäkin tapauksessa näin kävi.
Sinulla on ollut myöskin näitä Herran tekoja.
Eli olet itse parantunut, ja lapsesi vapautui kuumeesta.
Käytkö vähän näitä asioita läpi.
Minulla itselläni oli sellainen tilanne, että minulla oli vaikeat päänsäryt.
Usein tuli verta nenästä ja ne säryt kestivät 2―3 vuotta.
Sinä aikana useaan otteeseen kävin lääkärissä.
Ei sitä apua tuntunut löytyvän sieltä.
Kehottivat käyttämään sumutetta, mutta ajattelin, -
ettei päässä ole kaikki hyvin. Se ei ollut normaalia päänsärkyä, -
koska lääkkeet eivät auttaneet.
Olen joskus ollut kolarissa mukana, -
missä minua sattui aika kovasti.
Olin noin 11-vuotias.
Siinäkin koin, ensimmäisen kerran koin, että enkeli oli pysäyttämässä.
Ajoimme satasen vauhdissa puuhun.
En ollut turvavöissä -
vaan seisoin takapenkillä keskivälikössä.
Siitä lensin ikkunan läpi -
ja kun heräsin, olin sähkötolpan edessä konepellillä.
Käytännössä katsoen se ei olisi ollut mahdollista.
Noin kovassa törmäyksessä, kun on lasin läpi lentänyt, -
olisi voinut käydä paljon huonommin.
Mitä sinulle kävi?
Tikkejä tuli. En muista montako. Joitakin tikkejä tähän.
Hyvin mahdollisesti olisit voinut kuolla siihen. - Kyllä.
Kysyin velipojalta, joka oli siinä autossa: -
"Kuka otti minusta kiinni?" Tunsin, että minua pidettiin kiinni.
Tunsin, että minua pidettiin kiinni tästä kohtaa.
Toisin sanoen, Jumalalla oli sinulle tehtävä, jota et ollut tehnyt.
Hän varjeli. - Kyllä. Uskon, että kaikki nämä vuodet -
Jumala on varjellut erilaisista vaaratilanteista.
Sitten tästä pääkivusta. Jatkatko siitä vielä.
Minä vaadin sitten, -
että lääkäri kuvaa minun pääni.
Sanoin: "Siellä on pakko olla jotakin, koska nämä säryt eivät ole normaalit."
Sen seurauksena pää kuvattiin -
ja sieltä löytyi kaksi isokokoista kystakasvainta.
Ne eivät enää mahtuneet olemaan siellä ontelossa -
ja ne aiheuttivat hermosärkyä.
Sitten tullaan siihen vaiheeseen, -
että olimme pitämässä Korson helluntaiseurakunnassa -
työttömien tapahtumassa hartaushetkeä.
Siellä eräs Jukkis sanoi: -
"Heitätkö minut kotiin?" Sanoin: "Voin heittää, -
mutta minulla on kova päänsärky. Minun pitää päästä nopeasti kotiin."
Tämä Jukkis oli sellainen mies, -
etten olisi uskonut, että Jumala voi häntä käyttää.
Jukkis kysyi automatkan aikana, voiko hän rukoilla puolestani.
"Jukkis, tähän ei nyt rukous auta. Minun on päästävä nopeasti kotiin."
Vähän töykeästi sanoin, mutta Jukkiksen usko oli toista luokkaa.
Hän sanoi: "Ei sinun tarvitse uskoa. Voinko rukoilla puolestasi?"
"Voit rukoilla." Hän rukoili, laski kätensä olkapäälleni, -
siunasi Jeesuksen nimessä ja julisti terveeksi.
Siinä hetkessä sain parantua.
Tunsin, kun lämmin virta tuli kasvoihin ja koko olemukseen.
Siinä hetkessä sain kokea parantumisen.
Oliko vielä niin, että pää kuvattiin jälkeenpäin?
Siitä parin kuukauden päästä oli lääkäriaika, -
että kasvaimet poistettaisiin.
Menin lääkäriin ja röntgenkuvat otettiin.
Lääkäri katsoi ihmeissään -
sitä kuvaa, minua ja vanhaa kuvaa, moneen kertaan.
Kysyin, mitä siellä näkyy.
Hän sanoi: "Täällä on suoritettu leikkaus ihan viimeisen päälle.
Joku spesialisti on tämän tehnyt, -
kun täällä ei ole minkäänlaista jälkeä tai viitettä, -
että mitään olisi ollutkaan. On niin tarkkaa työtä tehty."
Kysyin: "Onko mahdollista, että se olisi itsestään voinut poistua?"
"Se ei ole mahdollista."
Kiitos Jumalalle. Nämä ovat niitä, mitä Hän voi tehdä. - Kyllä.
Jotenkin ajattelen, kun sanoit: "Tässä ei rukoukset auta", -
että se oli viesti: "Älä koskaan sano, ettei rukous auta."
Jumala ohjaa tai jollain tavalla neuvoo meitä.
Kyllä ja se, ettei katso henkilöön. Hän oli sellainen vilkas kaveri -
mutta hänellä oli se oikea suhde ja Jumala häntä käytti.
Jumala sen päätti, että paranit. - Ja aivan ihmeellisellä tavalla.
Olisi ajatellut, että Reinhard Bonnke tai joku vastaava.
Voitko minuutissa kertoa siitä, kun tyttäresi oli kovassa kuumeessa.
Se oli alkuvaiheessa, vuonna -97. Tyttäreni oli ihan pieni.
Hänelle tuli yhtäkkiä korkea kuume, noin 40 astetta.
Sohvalla istuin ja sanoin: "Rakas Jeesus, -
minun Raamatussani lukee, että olet kantanut meidän synnit -
ja myöskin sairaudet Golgatan keskimmäisellä ristillä.
Monet sairastavat paljon vakavampia sairauksia, -
mutta minulle tämä on iso juttu, kun pieni tyttö on kovassa kuumeessa.
Jos mahdollista, kosketa tätä lasta."
Samassa laskeutui Pyhän Hengen läsnäolo -
ja sain sanat: "Mene lapsen vuoteen ääreen, -
laske kätesi lapsen ylle ja sano: -
"Jeesuksen Kristuksen Nasaretilaisen nimessä ja veressä -
käsken sinua, kuume, väistymään." Heti kohta hän oli täysin terve.
Nämä ovat Herran tekoja, -
joista meidän pitää Jumalan Sanan mukaan kertoa.
Olet varmasti tavannut paljon ihmisiä -
ja olet nähnyt, että kun Herran teoista seurakunnassakin kerrotaan, -
niin moni, joka on epäuskoinen, alkaa miettimään. - Kyllä.
Ja menee Jumalan Sanan kuuloon.
Juuri se, että todellakin Jeesus parantaa -
ja Hänellä on kaikki valta ja voima.
Ei katsota henkilöön, koska se on täysin Jumalan teko.
Kaikki ovat Hänen edessään yhtä rakkaita ja arvokkaita.
Me ihmiset luokittelemme.
Viimeinen kaksiminuuttinen on alkanut.
Mitä haluat sanoa katsojillemme? Ole hyvä.
Päällimmäisenä tuli mieleen tällainen asia.
Haluaisin kehottaa sillä tavalla, että jos olet väsynyt, -
niin minullakin oli 2―3 vuotta päänsärkyjä.
Olin epäuskoinen, kun tuntui ettei apua saa mistään.
Jumalalla oli se oma aika.
Rukous kannattaa. Ei kannata miettiä: "Ei se auta", -
tai "En viitsi" tai "Ei se kuitenkaan toimi."
Kehottaisin näin: Rukous kannattaa.
Ei katsota henkilöön. Minä en ole mitenkään erityinen.
Olemme kaikki Jeesukselle, kuten Martti sanoi, yhtä rakkaita ja tärkeitä.
Jeesus vielä tänä päivänä tekee ihmeparantumisia.
Olen itse saanut kokea ja nähdä muidenkin kohdalla.
Haluan suositella kaikille Jeesusta.
Monet, jotka minut tuntevat, ja monet tuntevat eri piireistä, -
tietävät, etten omin voimin olisi tässä tällä hetkellä.
Haluan suositella Jeesusta kaikille.
Kiitos juuri näistä sanoista ja siitä, että nämä rohkaisevat ketä tahansa.
Ensimmäiset 25 vuotta oli sinulla tarpomista toisen isännän johdossa.
Ja mitä elämäsi on ollut tämän jälkeen. Nyt saat sitä ilosanomaa jakaa.
Kiitos sinulle. Tämänkin ohjelman kautta moni saa rohkaisua.
Kiitos ja Herra siunatkoon sinua.
Mikäli tämä ohjelmasarja on koskettanut sinua, -
voit olla tukemassa sen tuottamista.
Voit soittaa numeroon 0600-02030. Puhelun hinta on noin 13 euroa.
Tai voit lahjoittaa ruudussa näkyvälle pankkitilille -
käyttäen viitettä 8617. Kiitos tuestasi.
Tekstitys: A. Eskola