Tervetuloa Isännän pöydässä -ohjelmaan. Olen Martti Ojares -
ja tänään vieraanani on Samuel Dillström. Tervetuloa. - Kiitos.
Tämä on meidän toinen ohjelmamme.
Ensimmäisessä kävimme läpi elämäsi varhaisvuodet ja uskoontulon.
Tässä me kuljemme sitä vaellusta, -
mitä olet uskonaikuisuudessa vaeltanut eri puolilla.
Tässä elämässä meille tulee tiettyjä sairauksia.
Etkä sinäkään ole ollut niitä vailla.
Ainakin pari merkittävää sairautta sinulla on ollut. Käytkö ne läpi.
Joo. Siinä uskoontulon aikoina -
13―14-vuotiaana sairastuin epilepsiaan.
Sain ensimmäisen epileptisen kohtauksen.
Vaahtoa oli tullut suusta ja olin sätkinyt vuoteessa.
Heräsin vasta sairaalassa tajuihini. Silloin aloitettiin lääkitys.
Neurologi aloitti lääkityksen ja tutki, mutta ei löytänyt elimellistä syytä.
Kaiken maailman päätestit, neurologiset testit tehtiin.
Ei löytynyt syytä. Jälkikäteen paljastui, -
että äitini oli onnistunut silloisessa työpaikassaan -
suututtamaan erään mahdollisen velhon.
Oli antroposofinen yhteisö Lahdessa -
ja siellä oli velhoutta harjoittava henkilö.
Tämä velho oli suuttunut äidilleni, -
kun hän oli yrittänyt kertoa lapsille Jeesuksesta -
ja oli todennut erään väärinkäytöstilanteenkin.
Tämä velho suuttui ja yritti ilmeisesti juuri sinä aikana manata -
jotain pahaa meidän perheellemme.
Silloin minulle tuli tällainen epileptinen kohtaus.
En osannut vasta uskoontulleena, -
uudestisyntyneenä, taistella sitä vastaan.
Noin viisi vuotta söin lääkettä vähän vastentahtoisesti -
niin pienen annoksen, että neurologi sanoi, ettei se estä kohtauksia, -
mutta en suostunut syömään enempää sitä neuroleptiä.
Noin viiden vuoden päästä tuli yöllinen kohtaus.
Se ei ollut epileptinen kohtaus vielä vaan ns. unihalvaus.
Siinä minulle paljastui, -
että unihalvaukset ovat puhtaasti demoninen ilmiö, -
sanoivat tutkijat mitä tahansa. Minulla on siitä omakohtainen kokemus.
Olen tutustunut muihin unihalvauksiin ja siinä on aina pahan läsnäolo.
Nähdään tai kuullaan joku paha olento tai useampi.
Joissakin historian kuvauksissa paha olento on rinnan päällä -
ja yrittää jotain pahaa.
Koin sen unihalvauksen. Heräsin keskellä yötä.
Oli erikoinen uni, missä oli pikkulintu puutarjottimella kuin kuolleena.
Tarjotin oli muovattu pikkulinnun muotoiseksi.
Tarjottimella näytettiin varpunen.
En ole varma oliko se kuollut, mutta näytti, ettei se voinut liikkua.
Heräsin kesken sen unen ja tajusin, etten pysty liikkumaan.
En pystynyt huutamaan.
Pystyin vain aistimaan ja näkemään kohtisuoraan ylös.
Kun tajusin, etten pysty huutamaan tai liikkumaan, tuli paniikki.
Ymmärsin, että joku olento on pääni luona. Se tuntui selkeästi.
Se olento säikähti, kun heräsin. Se ei olisi halunnut minun heräävän.
Se loikkasi pääni yli puulattialle ja kuulin korvillani sen kynsien rapinan.
Se loikki tiettyyn kohtaan ja hävisi. Sitten ei mitään.
Sitä edelsi muutamat, ei minuutit vaan sekunnit, -
kun tajusin huutaa Jeesusta avuksi. Se tapahtui hyvin nopeasti.
En voinut huutaa mutta mielessäni huusin, kun suusta ei tullut ääntä: -
"Jeesus auta!"
Se olento ei tykännyt siitä, että sanoin niin.
Se tajusi, että herätessäni käännyn Jeesuksen puoleen -
ja sille tuli kiire pois.
Jälkeenpäin ymmärsin, että se yritti aiheuttaa minulle epileptistä kohtausta.
Olisin saattanut saada vaikka kuinka ison epileptisen kohtauksen.
Kohtaukset tulivat aina yöaikaan. - Tapahtuiko kuitenkin parantuminen?
Kyllä. Taistelin koko yön sitä henkivaltaa vastaan.
Se yritti tulla aina kun meinasin nukahtaa.
Sinnikkäästi käskin sitä Jeesuksen nimessä ja veressä menemään pois, -
väistymään, ja tunnustin taas syntejäni.
Turvauduin Jumalaan ja sain avun. Se ei palannut enää sinä yönä.
Ymmärsin, että kyse on hengellisestä hyökkäyksestä.
Äidin kanssa keskustelin, ja vähän sen jälkeen selvisi, -
että velho oli ilmeisesti manannut. Sitten aloin paastoamaan.
40 vuorokautta pelkällä vedellä paastosin ja rukoilin.
Onko se mahdollista? - On.
Halusin kokeilla onko mahdollista tehdä, mitä Jeesus teki.
Minulla oli 80 kiloa lihas-, jänne- ja rasvakudosmassaa.
40 vuorokauden paaston jälkeen painoin noin 50 kiloa.
Vasen käsi puutui, kun en saanut tarpeeksi ravinteita.
Oma keho alkoi syödä omaa lihasmassaa ravinnoksi.
Olin koko ajan lääkärin valvonnassa. En ollut tyhmä tässä asiassa.
Siinä vaiheessa lääkäri huolestui, kun käteni alkoi halvaantua -
ja ehdotti, että pitäisi alkaa jo jotain syömään.
Oli todella kriittiset hetket. Sinnittelin 40 vuorokauteen -
ja aloin pikkuhiljaa pilttiruokia syömään.
Koin, että paasto ja rukous auttoivat parantumiseen.
Jätin lääkityksen. Ilmoitin neurologille, -
etten enää syö epilepsialääkkeitä. "Olen parantunut."
Sen koommin ei ole tullut epilepsiakohtauksia.
Koin yliluonnollisen parantumisen paaston ja rukouksen kautta.
Kiitos Herralle. - Tietysti Jumalan voimasta.
Palaan vielä siihen, että nämä velhot, demoniset voimat ovat todellisia.
Sen takia pitää ymmärtää hengellinen todellisuus, joka on näkymätön.
Tuli tämä sota-asu: pelastuksen kypärä, uskonkilpi, -
hengenmiekka ja vanhurskauden haarniska.
Eli lääke, taisteluase on meillä Sanassa.
Niitä pitää osata käyttää ja pöydän pitää olla puhdas.
Synnit tunnustettuna ja hylättynä, ettei vihollinen pääse mistään kautta.
Uskovakin voi joutua demonisen hyökkäyksen kohteeksi.
En kokenut olleeni riivattu, mutta se yritti ulkopuolelta vahingoittaa.
Lääkäri oli sitä mieltä, että joutuisin loppuelämäni syömään lääkkeitä.
Sinulla oli toinenkin ihmeparantuminen.
Toinen oli vuoden 2020 jälkeen.
Vuonna 2022 oli Tommy Lilja Lahdessa.
Valimolla oli kokous -
ja hän puhui siellä hyvin vaikuttavan sanoman.
Jossain vaiheessa hän sanoi: "Nyt Pyhä Henki tulee tähän.
Juoskaa lavan eteen kaikki, jotka haluatte kokea -
Pyhän Hengen parantumista, hoivaa ja kaikkea, mitä Pyhä Henki tekee."
Minä vähän kritisoin siinä, kun minulla oli selkäkipu.
Olen koko ikäni kärsinyt neurokivuista. Yksi nikama on kiilamainen.
Puhuin edellisessä jaksossa, -
että se mahdollisesti punktioneulalla ruhjottiin pienenä.
Kiropraktikkokin sanoi: "Sinulla on yksi nikama enemmän kuin muilla."
Kun on yksi nikama enemmän, niin välilevyt luiskahtelevat.
Minulla oli jatkuvia hermosärkyjä.
Lääkärit eivät uskaltaneet sitä leikata, kun oli halvaantumisriski.
Yksi lääkäri ehdotti leikkausta mutta sitä ei uskallettu toteuttaa.
Röntgenkuvista todettiin kiilamainen nikama.
Kritisoin selkäkivussa, etten mene eteen: -
"Minä uskon, että Sinä, Jeesus Kristus -
voit parantaa minut tässä ja nyt, istumassa tässä penkissä."
En noussut edes seisomaan.
Sanoin: "Minä uskon." Ja samassa hetkessä lähti selkäkipu.
Aloin ylistää Herraa: "Näin Sinä, Herra teet."
Se ei riipu siitä, mihin pitää juosta.
Pyhä Henki pystyy vaikuttamaan takarivissä, jos uskot.
Siinä tuli myös tiedonsanat Tommy Liljalta: -
"Täällä on henkilö, jonka selkä paranee." Niin tapahtui.
Kiitos Herralle. Hän on parantaja tänäänkin.
Eli kaksi yliluonnollista parantumisihmettä.
Mennään sitten seuraavaan vaiheeseen, -
mistä ennen ohjelmaa keskustelimme. Käytkö läpi sitä, mikä se olikaan.
Se oli tämä vaimoasia. Sain uskovan vaimon, -
joka ei ollut aluksi uskossa mutta tuli kauttani uskoon.
Elokuva, joka perustui tositapahtumiin, -
ainakin väitetään niin ja en epäile, etteivätkö asiat siinä olisi totta, -
vaikutti vahvasti Laura-vaimooni.
Olin tavannut hänet keskustelufoorumilla.
Olimme menneet jo naimisiinkin.
Otin riskin, kun menin uskomattoman kanssa naimisiin.
Sanotaan, ettei uskova ja uskomaton saisi mennä naimisiin.
Pitäisi mennä uskovan kanssa, -
mutta minun oli vaikea löytää sopivaa uskovaa puolisoa ja kaipasin puolisoa.
Se oli johdatusta.
Jumala tiesi, että Laura tulee tulemaan uskoon.
Minullakin oli varmuus.
En sataprosenttisesti voinut sitä kenellekään sanoa -
mutta sisäisesti tiesin, että Laura tulee uskoon.
Nyt meitä on kaksi yhdessä.
Kolmisäikeinen lanka ei helposti katkea.
Siinä on Jumala ja pariskunta, joista molemmat uskovat ja rukoilevat.
Sinä et ole tavanomaista seurakuntaa perustanut.
Se on vähän toisenlainen. Käytkö läpi, miten se syntyi.
Minulla on ollut pitkään kipuilua, -
kun olen käynyt herätyskristillisissä seurakunnissa.
Melkein kaikissa vaaditaan, -
että pitäisi liittyä seurakuntaan, jotta saisi puhua.
Ei helposti oteta puhumaan mikrofoniin, -
jos ei ole seurakunnan jäsen, saatikka opettamaan mitään.
Olen aina ollut sitä mieltä, että kirkkorajojen pitäisi kaatua -
ja tulla yksi seurakunta, joka rakastaa Jeesusta.
Se on apostolinen ykseys, mikä oli alkuseurakunnassa.
Uskon, että se tulee myös lopunajassa mutta se voi tulla kivun kautta.
Tulee se rakkaus, mikä näkyy maailman ihmisillekin.
Uskovat rakastavat oikeasti toisiaan.
Ei ole kirkkorajoja.
Eräs seurakunnan johtohahmo, -
en sano minkä seurakunnan, etten puhu pahaa, sanoi minulle: -
"Ei tarvitse meidän hiekkalaatikolle tulla. Pysy omalla hiekkalaatikollasi."
Jeesus haluaa kaataa kaikki nämä rajat, -
että olisi yksi seurakunta, yksi usko.
Opilliset kiistat eivät saisi olla erottavana tekijänä.
Käydään tätä asiaa vähän syvemmin läpi.
Muun muassa Johannes 17:ssa ja monessa muussa tulee tämä.
Rakkauden kaksoiskäsky jo pakottaa siihen.
Tiedämme, että apostoli Johannes vanhoilla päivillään sanoi aina:
"Lapsukaiset, rakastakaa toisianne."
Kun kysyttiin, miksi hän toistaa saman, -
hän sanoi: "Se on Jeesuksen antama käsky."
Sinä olet varmasti aika paljon näitä asioita nähnyt ja pohtinut.
Tämä on syy, miksi perustin Ullakko-seurakunnan.
Se ei ole virallinen seurakunta, se on kotiseurakunta.
Siihen ei voi kukaan liittyä nimellisesti.
Kokoonnumme eri uskontokunnista, eri herätysliikkeistä yhteen rukoilemaan.
Siellä opetetaan Sanaa, luetaan Sanaa, -
ja kaikki armolahjat ovat käytettävissä ja viritetään käyttöön.
Minulla oli haaveena ja Jumala kutsui siihen, -
että olisi aktiivinen seurakunta, ei passiivinen.
Sellainen, joka koostuu eri seurakunnista olevista uskovista -
ja heidän yhteydestään.
Yhdessä yrittäisimme tavoittaa maailman ihmisiä.
Perustin Ullakko-seurakunnan. Se löytyy googlaamalla -
ullakkoseurakunta tai ullakko-seurakunta.
Orimattilassa, talomme vieressä, on vanha kaupan makasiini, -
jonka ullakolle teimme seurakuntatilan.
Saimme sinne vanhat diakonialaitoksen penkit -
johdatuksena ihan ilmaiseksi.
Ne olisivat maksaneet 30 000 markkaa.
Vaimoni kanssa pulttasimme ne puulattiaan kiinni.
Kaikki alkoi järjestymään, ja yhtäkkiä alkoi tulla uskovia ympärille.
Emme tunteneet heitä, koska olimme vasta muuttaneet Orimattilaan.
20 henkeä on enimmillään käynyt kokouksissa korona-aikana.
Tänä päivänä on usein se asetelma, -
että ihmiset tulevat penkkiin, ovat passiivisia, -
joku puhuu tietyn aikaa ja sitten on loppulaulut.
Kärsin aina siitä. En halua tulla seuraamaan "teatteriesitystä".
Haluan olla osallinen.
Jumala antaa jokaiselle jotain sanottavaa.
Jotain armolahjoja ja jotain, mitä on tullut.
Onhan ihan toista mennä paikkaan, -
missä saa kuulla, mitä Jumala on antanut.
Ullakko-seurakunnassa kynnys puhua mikrofoniin -
on tehty mahdollisimman matalaksi.
Itse antaisin jopa uskomattoman tulla puhumaan.
Jos hän opettaisi Raamatun vastaista, puuttuisin siihen.
Jos haluaa todistaa tai kysyä julkisesti, -
kunhan ei herjaa tai opeta mitään Raamatun vastaista, -
antaisin puhua ja voisin jopa väitellä. Olen vähän väittelijäpersoona.
Olen tehnyt sellaisen persoonallisuustestinkin.
En tykkää riitelystä mutta tykkään älyllisestä väittelystä, -
mikä perustuu Jumalan Sanaan. Sana on totuus ja se ei petä.
Käyttäisin tässä lopussa enemmän aikaa siihen, -
että puhutaan herätyksestä ja sen esteistä.
Minkälaisia esteitä meillä on?
Mitä on, kun Jumalan yliluonnolliset voima-asiat -
eivät oikein näy tämän päivän seurakunnassa?
Siinä on varmasti joitakin esteitä. Avaa sinä nyt tätä asiaa.
Yksi este varmaankin päällimmäisenä on se, -
että olemme kiintyneet liikaa semmoiseen -
"Minä olen paimen ja minun lampaani" -ajatteluun.
Ei ymmärretä, että Jeesus on Ylipaimen.
Olemme kaikki Hänen lampaitaan, oli kirkkokunta mikä tahansa.
Meidän ei pidä ajatella, -
että jos on uskovien yhteys, niin lähtee kolehdin maksajat.
Siinä tulee tällaisia ajatuksia.
Erään herätysliikkeen henkilö tuli takaapäin, -
laittoi käden olkapäälleni ja sanoi: "Täällä ei sitten kalastella."
En ollut missään vaiheessa kalastellut, olin vain kertonut, -
että meillä on aloitteleva Ullakko-seurakunta, -
missä uskovat voivat yhdessä rukoilla, kuulla Jumalan Sanaa, -
ja käyttää armolahjoja ilman seurakuntaan liittymistä.
Emme tee liittymisasiakirjoja.
Yhteystiedot otamme, että voimme kertoa, milloin on kokous.
Tai he katsovat itse netistä.
Toinen asia on se, -
ettei ymmärretä syvällisesti sitä, mitä Jeesus sanoi: -
"Että he yhtä olisivat."
Jos emme ole yhtä ja ajattelemme, että pitäisi tulla herätys, -
niin miten Jumala voi antaa herätyksen ennen kuin olemme yhtä.
Se on ollut minulle tosi vaikea käsittää.
Herätys alkaa uskovista.
Uskovien, seurakunnan paimenien, vanhemmiston pitää herätä.
Nyt on tyhjyyttä monissa seurakunnissa.
Jäsenistä, joita siellä käy, pidetään kynsin ja hampain kiinni, -
ja tehdään vahvemmiksi hiekkalaatikkorajoja tai aitoja.
Pelätään, että heiltä viedään kolehdinmaksajat.
Siinä on pelkoa, vallankäyttöä ja väärinkäsitystäkin -
Raamatun opetuksista ja siitä, mitä Jeesus halusi.
Me ihmiset olemme tehneet seurakuntasääntöjä, -
oppikiistoja ja kaikkia lohkoja ja lahjoja.
Jeesus ennustikin, että tulee olemaan puolueitakin keskuudessamme.
Kuka on kenenkin puolella. Joku jopa Jeesuksen puolta. - Aivan.
Paholainen tykkää siitä, että pääsee hajottamaan seurakuntayhteyttä.
Ja jos ajatellaan sitä, miksi on tätä rakkaudettomuutta, -
kun Jumala on rakkaus. Hänen mielensä ei muutu.
Hän antaa turvaa ja rakkautta koko ajan, -
mutta me ihmiset laitamme niitä esteitä.
Yksi on se, että riitelemme, kiistelemme, -
ja kuten äsken sanoit, on opillisia asioita.
Kuitenkaan se ei ole keneltäkään pois, -
koska Jumalalta riittää rakkautta kaikille.
En ole kumoamassa herätyksiä, mitä on tullut herätysliikkeiden kautta.
Jatkoa ajatellen, jos haluamme suuren herätyksen, -
mitä monet profetoivat, toivovat, uskovat ja rukoilevat, -
jonkin pitää muuttua ratkaisevasti tässä ajattelutavassa -
ihan kaikkien Suomenkin uskovien, paimenten, vanhimmiston -
ja seurakuntien mielessä, että he ymmärtävät, ettei se tule tällä tavalla.
Pitää nöyrtyä, kaataa raja-aidat.
Pitää tulla yksi iso lopunajan apostolinen seurakunta, -
missä yhdessä toimitaan.
Yhdessä lampaina Hyvän paimenen johdossa.
Herätys edellyttää rukousta.
Olen usein puhunut Hebridien saarten herätyksestä.
Se lähti siitä, kun Jumala antoi Sanan paikan, Ps. 24: -
"Kuka saa nousta Herran vuorelle [...]?
Se, jolla on viattomat kädet ja puhdas sydän."
Ainoastaan Jumala tuntee meidän sydämemme, kukaan muu ei tunne.
Eivät enkelitkään tunne. Ainoastaan Jumala, -
ja vain Hänen verensä voi puhdistaa. - Se on juuri näin.
Kun he totesivat: "Meillä ei ole ehdot täyttävä elämä", -
he alkoivat huutamaan Herran puoleen.
"Ja avuksesi huuda minua hädän päivänä" (Ps. 50:15)
Siitä lähti Hebridien saarten herätys.
Kirkossa, johon mahtui 1000 ihmistä, oli vain kahdeksan ihmistä.
Olen lukenut sen kirjan.
Argentiinan herätys oli samantapainen.
Se lähtee rukouksesta, Jumalan Sanasta ja nöyrtymisestä.
Nimenomaan.
Annan, Samuel, sinulle pikkuisen enemmän aikaa loppujuttuun.
Avaapa nyt katsojille sitä, mitä sydämessäsi koet.
Koen sydämessäni, -
että rakastakaa toisianne uskovat.
Rakastakaa Jeesusta. Jättäkää oppiriidat pois.
Jokaisen sielu on elintärkeä Jeesukselle.
Ettei yksikään joutuisi syvyyteen, -
mihin perkele ja langenneet enkelit on tuomittu ja joita varten se tehtiin.
On hirveä tragedia, että jokainen ihminen, joka ei usko Jeesukseen, -
on koko ajan matkalla sinne.
Kuinka monet miljoonat ovat menossa ikuiseen tuskaan ja kärsimykseen.
Jos emme rakasta toisiamme, -
miten maailma voi nähdä, että rakastamme Jeesusta -
ja että tämä on pelastava usko. Se rakkaus. Se rakkauden herätys.
En voi osoittaa toista sormella, kun kaikki sormet osoittavat itseäni.
Jos minä en opi rakastamaan toisia uskovia, paimenia, -
vanhimmistoja ja kaikkia uskonveljiä ja -sisaria, -
jotka ovat Jeesuksessa Kristuksessa, niin ei hyvin mene.
Mitä me kuulemme Jeesuksen edessä, kun kerran joudumme tekemään tiliä?
Se ei ole uskoville kadotustuomio, mutta siellä maksetaan palkka.
Voi meitä, jos emme saa edes muutamia sieluja -
mukanamme lahjaksi Jeesukselle.
Toki työ on Jeesuksen mutta me olemme Hänen jalkoina.
Emme voi sanoa: "Jeesus, mene tuonne." Meidän pitää mennä.
Meidät on lähetetty. Emme mene yksin. Menemme Jeesuksen kanssa -
Pyhän Hengen johtamina. Lähtekää liikkeelle.
Minulle on ollut siunauksena Armon virta -seurakunta Sipoossa.
Siellä tehdään juuri tätä.
Monet kritisoivat sitä, mutta Asko ja Irja Toivola tekevät sitä.
Siellä monet sielut pelastuvat.
Toivon, että ottaisimme kaikki mallia siitä. Aamen.
Kiitos tästä rukoukseen päättyvästä -
hyvästä ohjeistuksesta meille, tavallisille ihmisille, -
että Jumalan rakkaus saisi täyttää joka päivä ilolla, levolla ja rauhalla.
Sielunvihollinen pysyy poissa, kun Jeesus Kristus on meidän Herramme.
Hän on voittanut saatanan vallan.
Siksi meillä on ilo julistaa armon ilosanomaa.
Kiitos, että avasit tätä omalta osaltasi.
Sinulla oli pieniä erämaakokemuksia, -
missä pimeydenvoimat yrittivät sinua hallita ja estää elämään tulon.
Olen lukenut kotiseurakuntasi kotisivuja, -
ja iloinnut, että meillä on toivoa.
Vielä on ihmisiä, jotka rukoilevat ja etsivät Herran kasvoja.
Toivoa on. - Kiitos sinulle ja vaimollesi.
Mikäli tämä ohjelmasarja on koskettanut sinua, -
voit olla tukemassa sen tuottamista.
Voit soittaa numeroon 0600-02030. Puhelun hinta on noin 13 euroa.
Tai voit lahjoittaa ruudussa näkyvälle pankkitilille -
käyttäen viitettä 8617. Kiitos tuestasi.
Tekstitys: A. Eskola