Tervetuloa Isännän pöydässä -ohjelmaan. Olen Martti Ojares -
ja vieraanani tänään on Samuel Dillström. Tervetuloa. - Kiitos.
Täytyy heti katsojille ilmoittaa, että tässä talossa on julkisivuremontti.
Vasaran ja koneiden ääniä kuuluu, mutta sille emme voi mitään.
Yritetään selvitä.
Sinulta, Samuel, kysyn ensimmäiseksi, -
missä olet syntynyt, millaiseen kotiin -
ja mitkä olivat ensimmäiset elinvuotesi?
Olen syntynyt Lahdessa, Venetsiassa.
En ulkomailla Venetsiassa vaan Suomen Venetsiassa, Lahdessa.
Synnyin uskovaan perheeseen.
Uudestisyntyneitä, luterilaisia, olivat vanhempani.
He olivat hyvin yhteiskristillisiä. Kävivät kaikissa eri seurakunnissa.
Minulla on kaksi sisarusta, niin veivät minua ja sisaruksiani seurakuntiin -
ja erilaisiin herätysjuhliin.
Laidasta laitaan, kaikkialle, missä todistettiin Jeesusta Kristusta, -
elävää Jumalaa ja Messiasta, -
joka on kuollut meidän edestämme. Ristin evankeliumia.
Se, että olet tässä vieraanani, ei ole täysin itsestäänselvyys.
Sinun elämäsi äitisi kohdussa oli sellainen, -
että olisi voinut olla, ettet olisi tässä.
Kerro, millainen se synnytys ja koko raskaus oli.
Olen kuullut äidin kertomuksen siitä.
Minun syntymiseni tähän maailmaan oli taistelua.
Vaarassa oli sekä äitini henki että omani.
Paljastui, että minulla oli kaksoissisko, -
joka menehtyi äidin kohtuun.
Olin ollut kohdussa kuolleen kaksoissiskoni kanssa.
Oliko niin, että napanuora oli mennyt kaulan ympäri niin, -
ettei hän saanut ravintoa? - Jotenkin niin oli käynyt.
Mitään todisteita ei näytetty, -
mutta ilmeisesti napanuora oli kiertynyt niin pahasti -
rakkaan kaksoissiskoni kaulan ympärille, -
että ravinnon siirtyminen oli estynyt napanuoraa pitkin.
Hän kuihtui sinne ja minä sain ravinnon.
Lopulta sydämensyke lakkasi kaksoissiskolla.
Äiti näki samanaikaisesti sairaalassa näyn.
Ikkunassa kaksi sydäntä pomppi -
ja toinen hiljaa hiipui ja kohosi taivaalle pilviin.
Se oli kaksoissiskoni sydän.
Jeesus otti hänet sinne.
Siinä oli se tilanne, että sinunkin henkesi oli vaarassa, -
jos ei olisi tehty hätäsektiota.
Oli toksemia, raskauden aikainen myrkytystila.
Joko sitä ei ollut havaittu -
tai oli havaittu mutta siihen ei puututtu.
Itse olen sitä mieltä, että siellä oli paholaisen johdattamia hoitajia -
ja ehkä jopa lääkäreitä, -
jotka eivät halunneet, että minä, äitini ja kaksoissiskoni jäävät henkiin.
En voi väittää sitä todeksi millään todisteilla.
Tällainen kummallisuus oli ja äitini joutui taistelemaan: -
"Nyt on tehtävä jotain. Nyt on hätä." Lopulta, kun äiti ei antanut periksi, -
todettiin, että siellä on jo mätänemistilassa oleva kaksonen.
Se prosessi aiheutti jo sitä verenmyrkytystä.
Myöhemmin menemme näihin asioihin tarkemmin, -
mutta tulee mieleeni, että sinun ja äitisi elämästä on taisteltu.
Siinäkin ehkä vihollinen olisi saattanut haluta teidän kaikkien tuhoa.
Jumalalla oli siinä viimeinen sana. - Aivan.
Tämä osoittaa, että Hän hallitsee.
Hän katsoi, että minä saan elämän -
ja synnyin hyvillä pisteillä keskoseksi.
Minua ei olisi tarvinnut laittaa edes keskoskaappiin, -
mutta joku hoitajista päätti laittaa minut silti, -
vaikka sain hyvät pisteet ja olin isokokoinen keskoseksi.
Tapahtui myös niin, että jotkut lääkäreistä tai hoitajista päättivät, -
että minulle pitää tehdä selkäydinpunktio toksemiaan liittyen.
Olin huutanut kuin syötävä, kun minulle tehtiin se.
Siinä ilmeisesti vaurioitettiin yhtä selkänikamaani, -
mistä aiheutui elinikäisiä selkävaivoja, mihin tullaan myöhemmin.
Aivan.
Myöhemmin käy selville tämä henkimaailmojen todellisuus.
Hyvä on hyvää ja paha on pahaa.
Jumala pystyy kääntämään pahankin voitoksi ja hyväksi.
Sanoit, että kuitenkin synnyit vahvana -
ja ainoastaan oli se nikama, johon myöhemmin palaamme.
Miten elämäsi lähti rakentumaan?
Se lähti siitä eteenpäin. Oli taistelua edelleen äidin kohdalla.
Äidin kenkään laitettiin vähän syntymäni jälkeen myrkyllinen eläin, -
mikä ilmeisesti puudutti jalkaa kengän kohdalta -
ja yritti tunkeutua äidin jalan sisään.
Äiti sai viime hetkillä vedettyä sen otuksen pois.
Se ei ollut mikään tavallinen iilimato.
Se oli joku eksoottisempi, joka yritti mennä kehon sisään.
Mahdollisesti oli hyvin myrkyllinenkin.
Äiti ei siihen kuollut, eikä käynyt mitään.
Äiti rukoili ja veti sen Jeesuksen nimessä pois.
Tällaista ilkivaltaa. Se ei ollut sattumaa.
Aika erikoinen historia ja kokemus.
Myöhemmin olet saanut nämä kuulla.
Olen tietysti itse ollut todistamassa, mutta äiti on kertonut -
ja uskon, että äitini on totta puhunut. - Ja miksi ei olisi puhunut.
Miten elämä meni, kun aloit varttumaan?
Sitten menin kouluun.
Koulussa jouduin koulukiusatuksi ala-asteelta lähtien.
Se oli todella rankkaa ja vaihdoin kouluakin sen takia.
Se oli aina sitä, että joukolla poikaporukka kiusasi minua.
Kukaan ei yksin uskaltanut kiusata.
Luuletko, että tämä on jatkumoa tälle, mistä aiemmin kerroit?
Kyllä uskon, että siinä henkivallat halusivat nujertaa minua.
Tällä tavalla eristää ja saada katkeraksi.
Joku paholaisen hyökkäys, -
kun koko luokan poikajoukko kääntyi yhtä oppilasta vastaan.
En ole koskaan saanut selville, oliko se kateutta vai sellaista, -
että he eivät itsekään tienneet, miksi piti kiusata.
Jos se tulee henkivallan johdattamana, niin se on näkymätöntä ihmissilmälle.
Mutta olin jo uskossa silloin.
Selkeästi lapsenuskossa ja uskova perhe.
Koin, ettei kukaan kiusaajista ollut uskossa.
Sitä ei olisi voinut tehdä uskovan perheen lapsi.
Sinulle tuli aika nuorena se, että uudestisynnyit.
Käytkö sitä läpi.
Hetken vielä jatkan tuosta.
Kiusaaminen loppui vasta lukiossa.
Kiusaaminen jatkui koulujen vaihdon lisäksi, -
kun sieltä siirtyi myös samoja kiusaajia samaan kouluun.
Ja siellä taas kokosivat porukan yhtä vastaan.
Luokan naiset, tytöt, olivat hiljaisia hyväksyjiä.
Kukaan ei koskaan puolustanut.
Yläasteella tutustuin uskovaan opettajaan, Olli Leivoon, -
joka tuli itse asiassa tänne samalla kyydillä.
Ollin kanssa rukoilimme välitunneilla, -
mutta en osannut kertoa Ollille, että minua kiusataan.
Kynnys kertoa oli suuri ja sitä tapahtui jopa Ollin opettaessa.
Matematiikan tunnilla tultiin takaapäin ja läimäytettiin kynällä -
tai viivoittimella, ja kaikki esittivät, ettei mitään tapahtunut.
Se häiritsi opiskelua. Koko ajan joutui olemaan varuillaan.
Miten kestit tämän? Olit kuitenkin hyvin nuori.
Siunasin. Aloin rukoilla kiusaajien puolesta.
Yritin toteuttaa sitä, mitä Jeesus antoi ohjeeksi: -
Rukoilkaa vainoojienne puolesta. Siunatkaa heitä.
Mistä sinulla oli niin vahva usko, että tiesit, mihin kääntyä?
Käytkö tätä uskonprosessia vähän läpi.
Se tuli siinä, -
kun tulin uskoon 13―14-vuotiaana, -
ennen rippikouluikää, 15 vuotta.
En ole laittanut mihinkään ylös sitä, kun en ole pitänyt päiväkirjaa.
Niillä paikkeilla tulin hengelliseen herätykseen -
erään uskovien kirjoittaman kirjan kautta.
Luin siitä kirjasta asioita, jotka koskettivat -
ja tulin siihen tulokseen, että elämämme lopunaikoja.
Minua ei niinkään koskettanut rakkaudensanoma kristinuskossa.
Olin toki kuullut jo pienenä rakkaudensanomaa, -
mutta se pysäytti, että elämme oikeasti lopunajassa -
ja viimeisten päivien ajassa. Kuinka pitkälle niitä sitten onkaan.
Jo Jeesuksen ylösnousemuksesta lähtien olemme eläneet lopunajassa, -
mutta viimeinen jakso on nimeltään viimeisten päivien ajat.
Se pysäytti, ja sitten helvetti, kun ymmärsin, -
että helvetti on todellinen paikka maan ytimessä.
Se on toistaiseksi tyhjä. Siellä on myös vaivanpaikka.
Kadotukseen menossa olevat, helvettiin odottavat sielut -
ovat siellä tuonelan vaivanpaikassa. Aabrahamin helman Jeesus tyhjensi -
mutta ymmärsin, että se on toinen ulottuvuus maan sisällä.
Se on myös konkreettinen paikka.
Maan rikki, eli tulikivi, painuu maakerrosten läpi sinne ytimeen.
Se on tieteellisesti todistettu.
Ydin polttaa sitä rikkiä, eli järvi, joka palaa rikkiä.
Se on kuin sähkömagneettinen dynamo, joka pimeydessä pyörii.
Siellä salamoi ja tuli on sininen, koska se on hyvin kuuma rikkituli.
Tämä pysäytti minut.
Rukoilin pelastusrukouksen: "Jeesus anna minun syntini anteeksi.
Tule minun sydämeeni asumaan. Pelasta minut.
Minä uskon Sinuun ja haluan päästä Taivaan kotiin."
Se tapahtui. Viitisen vuotta sen jälkeen -
koin ensimmäisen yliluonnollisen kokemuksen.
Kerrotko sen? - Kerron.
Jollain tavalla Jumala veti minua kammiorukoukseen.
Olin yläkerrassa omassa huoneessani yksin.
Rukoilin siinä ja tunnustin syntejäni.
Olin vielä langennut uskoon tultuanikin joihinkin synteihin.
Koin, etten ollut tehnyt, mitä olisi pitänyt tehdä uskovana.
Eli tekemättä jättämisten synnit ja väärintekemiset.
Tein parannusta ja siinä tuli tällainen tilanne, -
että menin niin syvälle rukouksessa, -
että koin, että joku suuri tuli huoneeseen.
Ymmärsin heti, että se oli Jeesus, mutta en uskaltanut avata silmiäni.
Kirkkaus täytti koko huoneen.
Silmäni olivat kiinni ja se huone valaistui.
Olin kuin pienen pieni nuppineulankärki, -
sitäkin pienempi, suuren Jumalan äärellä, joka rakasti minua.
Peitti kuin kanaemo siivillänsä suojaan, helmaansa.
Sikiöasennossa itkin ja puhuin ilmeisesti jopa vieraita kieliä.
Olin jo ihan hurmostilassa mutta myös pelossa ja vavistuksessa.
En uskaltanut avata silmiäni.
Jälkeenpäin harmittaa, kun en tiedä, mitä olisin nähnyt.
Hengen silmillä koin sen kaiken sydämessäni ja sielussani.
Se muutti elämäni. Voisin sanoa, että siinä täytyin ehkä Pyhällä Hengellä.
Minkä ikäinen olit silloin?
Olin 15―16-vuotias. - Olit kuitenkin aika nuori.
Jos 13―14-vuotiaana tulin uskoon, niin olin ehkä 16-vuotias.
Kuitenkin aika nuori kokeakseen näin valtavia taivaallisia asioita.
Kyllä. Pyhällä Hengellä täyttyminen ei tullut heti uskoon tultuani.
Se, mitä kuvasit jo helvetistä ja näistä asioista maan syvyydessä, -
on raamatullista -
ja todennettavissa.
Jotenkin tuntuu siltä, että kun me kaikki kuolemme, -
ja kaikkien täytyy tehdä tili puheistaan ja tekemisistään, -
ja on vain kaksi vaihtoehtoa, niin mietin sitä, -
että jouduit näin valtavia asioita jo nuorena käsittelemään.
Mutta näit niin konkreettisesti, ettet lähtenyt niitä epäilemään.
Se on johtanut ajatteluasi ja toimintaasi sen jälkeen valtavasti.
Miten avaat tätä taivaallista kirkastumista sinulle niin nuorena?
Se on johdatusta.
Olen koko elämäni kokenut sitä, että minua johdetaan.
Se johti myös siihen, -
kun olin kokenut tämän yksin kammiohetkenä, -
että lähdin seuraamaan totisesti täydellä sydämellä Jeesusta.
Koin, että minulla oli rauha sisimmässäni. Jeesus sydämessäni.
Todistin kavereille ensimmäistä kertaa ja he hylkäsivät minut.
Eivät kestäneet sitä, että minusta oli tullut uskova, -
joka uskaltaa kertoa uskostaan.
He kuuntelivat hevimusiikkia ja pelasivat jääkiekkoa.
Tämä kuvaa kaksijakoa.
Ei haluta semmoista, torjutaan. - Heille vieras asia.
Sitähän koko tämä maailma tekee tänä päivänä, kaiken ikäiset.
Se johti myös siihen, että pääsin vuonna -98 Israeliin.
Koin vetoa, Jumalan johdatusta Israeliin.
Kun menin Israeliin, oli pääsiäinen.
Israelissa todistin Jeesuksesta -
Jeesuksen aikaiseen viitta-asuun pukeutuneena.
Varoitin maailmanopettaja Maitreyasta, antikristuksesta, -
jonka Jumala paljasti minulle.
Se on peto, joka tulee mutta se ei pääse valtaan -
ennen kuin tempaus tapahtuu ja seurakunta lähtee.
Se tekee kaikkea kulisseissa, politiikassa, uskonnossa, -
yrittää tehdä yhden maailmanuskonnon -
ja yhden maailmanhallituksen, ja ne olisivat Maitreyan alaisuudessa.
Nyt tuli jo niin paljon tähän päiväänkin ulottuvaa asiaa.
Paloitellaan vähän tätä, mitä kaikkea tapahtuu.
Minkä ikäisenä ajattelit, että Israel on jotenkin tärkeä asia?
Se alkoi jo uskoon tultuani.
Luin paljon Kaarlo Syvännön ja Leo Mellerin kirjoja, -
puhekasetteja, Kuvan ja Sanan tuotantoa, Uusitie-tuotantoa.
Minulla oli kaveri, joka oli selkeästi uskossa.
Hän on kirjailija Jari Iivanainen.
On ollut myös jossakin TV7:n haastattelussa.
Hänen kanssaan olin yhteydessä -
ja sain paljon kirjoja Israelista ja juutalaisuudesta.
Itsekin lainasin kirjastosta kaikki hengelliset kirjat, mitä sain.
Tuli sellainen jano. - On todella ollut syvä jano.
Tässäkin näkyy, että sinua on johdatettu, kuten aiemmin sanoit.
Israelissa johdatettiin jopa Kaarlo Syvännön hautajaisiin, -
mikä oli ihan yllätys.
Minut myös kastettiin Jordanvirrassa. Sitäkään en ollut etukäteen ajatellut.
Minulla oli kaksi pukua, jotka oli tehty tarkoituksella herättämään huomiota.
Ei ollut Jerusalem-syndrooma -
vaan olin tietoinen, että olen Samuel, en Elia tai Jeesus.
Minulla oli missio, yhden ihmisen tehtävä.
Toisessa puvussa, -
jotka äitini teki pyynnöstäni Israelin-matkaa varten, -
minut kastettiin Jordanvirrassa.
Siellä on minutkin kastettu.
Ajatellaan vielä sinun vaellustasi tässä aikajanassa.
Mitä tapahtui samanaikaisesti sinun siviilielämässäsi?
Kouluaikana harrastin kehonrakennusta.
Silloinkin minua kiusattiin, mutta olin niin isokokoinen, -
ettei kukaan uskaltanut yksin tulla kiusaamaan.
Olin vähän liian kiltti. Minua ei ollut opetettu tappelemaan, -
kostamaan pahaa pahalla tai lyömään, jos joku lyö.
Kun vahvistuin, se auttoi itsetuntoani.
Huomasin, että olen vahva.
En kuitenkaan koskaan käyttänyt vahvuuttani kiusaajia vastaan, -
vaikka olisin voinut päihittää kaikki. Rukoilin kiusaajien puolesta.
Treenatessa olisin tarvinnut personal traineria, valmentajaa.
Intoa oli liikaa ja rikoin paikkojani.
Molemmat olkapäät lähtivät sijoiltaan eri kerroilla laitteissa.
Hauis melkein repesi ja monia vammoja tuli.
Sitten tajusin, että tässä on joku Jumalan tarkoitus, -
etten lähde liikaa kehonpalvontaan, mihin se voi johtaa.
Ruumiillisesta harjoituksesta on hyötyä mutta vain vähän.
Hengellisestä on enemmän.
Sitten alkoivat hengelliset asiat tulla vielä tärkeämmiksi.
Tämä tietysti, että luit niin paljon, kuten kerroit, -
johdatti tiesi Israeliin.
Israel on varmasti, miten sanoisin, kiintopiste -
entistä enemmän tästä eteenpäinkin sinun elämässäsi.
Miten kotipiirisi, perheen sisarukset ja muut, -
miten he katsoivat elämääsi?
Kyllä he sen verran tunsivat minua, että tiesivät, -
että olen aina ollut intomieli mutta silti rauhallinen -
ja pitkämielinen, kärsivällinen.
He huomasivat, että minussa tapahtui ihan selkeä ero, kun uudestisynnyin.
Sisaruksetkin olivat jollain tavalla uskossa -
mutta eivät samalla tavalla uudestisyntyneitä.
Sen huomasin. Heitä kiinnostivat enemmän maailman asiat, -
vaikka olivat uskovan perheen lapsia.
Minua alkoivat kiinnostaa erittäin vahvasti vain hengelliset totuudet, -
henkimaailma ja se, miten voin kertoa ihmisille, -
etteivät he joudu Jeesuksesta eroon.
He voivat löytää Jeesuksen, todistaa Jeesuksesta -
ja varoittaa antikristuksesta, jonka Jumala paljasti.
Sen aika ei ole vielä.
Tulee mieleen, että Jumala antaa meille erilaiset kutsut -
ja johdattaa eri tavoin. Sinun kutsusi oli pysyä yhä lähempänä Jeesusta.
Sinun opetuksesi tapahtui ihan Mestarin juuressa.
Oliko sinulla silloin mitään suunnitelmaa, miten elämäsi menee?
Kun tiesit ja tunsit Israelin ja profeetallisia ilmentymiä, -
niin miten se vaikutti aikajanasuunnitteluun?
Aloin suuntaamaan asioita iäisyysnäkökulmasta.
Kaikkea, opiskelua ja vaimon löytämistä.
Vaimonkin löysin eräältä keskustelufoorumilta.
Hän ei ollut uskossa, -
mutta otin riskin ja menin silti tapaamaan häntä.
Tapasimme ja vaimo tuli uskoon todistusteni kautta -
ja elokuvan kautta nimeltä The Fourth Kind, eli Neljäs yhteys.
Se kertoo ufo-tositapahtumista Alaskan Nomessa.
Se pysäytti Laura-vaimoni ja hän teki uskonratkaisun.
Tästä me jatkamme toisessa ohjelmassa.
Nyt on reilu minuutti aikaa. Voisitko sanoa katsojille, -
mitä Henki sanottavaksesi antaa. Ole hyvä.
Haluan sanoa, että vain Jeesus Kristus on tie, totuus ja elämä.
Vaikka loukkaantuisitte toisiin uskoviin, -
älkää loukkaantuko koskaan Jeesukseen.
Autuas se ihminen, joka ei loukkaannu Jeesukseen.
Hän on Messias, ihana Messias, -
tosi Jumala, elävä Jumala ja Vapahtaja.
Hän tulee pian. Olemme hääkellojen soiton äärellä.
Viitanliepeen kulkuset kilisevät, kun Jeesus on tulossa.
Hän hakee morsiamensa pois Jumalan vihanajasta, -
Herran päivästä. Se on synkeyden ja pimeyden päivä, ei onnen päivä.
Jeesus on se tie.
Kiitos Samuel Dillström tästä ensimmäisestä ohjelmasta -
ja juuri näistä viimeisistä sanoista, jotka antavat toivoa, -
rohkaisua, että kaikille on valmistettu sija.
Sinne meidän täytyy pyrkiä.
Teemme toisen ohjelman ja käymme läpi lisää elämästäsi. Kiitos.
Mikäli tämä ohjelmasarja on koskettanut sinua, -
voit olla tukemassa sen tuottamista.
Voit soittaa numeroon 0600-02030. Puhelun hinta on noin 13 euroa.
Tai voit lahjoittaa ruudussa näkyvälle pankkitilille -
käyttäen viitettä 8617. Kiitos tuestasi.
Tekstitys: A. Eskola