ISANDA LAUAS
Tere tulemast saatesse!
Mina olen Martti Ojares
ja mu tänane külaline on Samuel Dillström.
Tere tulemast Samuel! - Tänan!
Pean siinkohal vaatajatele kohe ütlema,
et me majas käib välisfassaadi remont.
Selle käigus kuuleme haamrite ja masinate hääli.
Selle vastu me ei saa, aga püüame selle üle elada.
Esimene küsimus aga sulle, Samuel - millal ja kus sa sündisid?
Millised olid su kodu ja su esimesed eluaastad?
Ma sündisin Lahtis, Veneetsias.
Mitte välismaal Veneetsias, vaid kodumaises Veneetsias Lahtis.
Ma sündisin usklike perre.
Mul olid uuestisündinud luterlastest vanemad.
Samas olid nad väga avatud ja käisid erinevates kogudustes.
Mul on kaks õde.
Meid viidi ka erinevatesse kogudustesse
ja ärkamisteenistustele.
Igale poole, "seinast seina",
kus tunnistati elavat Jeesust, Jumalat
ja Messiat, kes suri meie eest.
Samuti ka risti evangeeliumi.
See, et oled täna mu külaline, pole üldse iseenesestmõistetav,
sest su elu ema üsas oli selline, et sa poleks võib olla sündinudki.
Räägi, milline su sünnilugu ja kogu su ema rasedus oli.
Olen kuulnud ema rääkimas,
kuidas mu sündimine siia ilma oli paras võitlus.
Tuli välja, et ohus olid nii ema kui minu elu.
Samuti selgus, et mul oli kaksikõde, kes surigi ema üsas.
Nii olin ema üsas koos oma surnud kaksikõega.
Oli see nii, et su õel oli nabanöör selliselt ümber kaela,
et ta ei saanud toitaineid kätte?
Midagi niimoodi jah.
Meile mingeid tõendeid ei näidatud, aga oli tõesti nii,
et nabanöör oli ümber mu kaksikõe kaela
halvasti keerdus.
Nii oli toidu liikumine mööda nabanööri takistatud.
Nii hakkas mu õde hääbuma ja mina sain kogu toidu endale.
Lõpuks lakkas ka mu kaksikõe süda tuksumast.
Samal ajal nägi ema haiglas olles nägemuse,
kus aknas tuksus 2 südant.
Üks neist hääbus tasapisi ja liikus taeva poole pilvedesse.
See oli mu kaksikõe süda.
- Jeesus võttis Ta vastu taevakoju.
Kuid su enda elu olnuks ka ohus,
kui poleks tehtud erakorralist keisrilõiget?
Jaa, seal oli tegu toksikoosiga ehk raseduseaegse mürgistusega.
Seda vist ei avastatud
või kui avastati, siis sellega ei tegeletud.
Ma ise arvan, et seal olid
kuradi mõju all töötavad õed ja isegi ka arstid,
kes ei tahtnud, et mina, ema ja mu kaksikõde ellu jääksid.
Mul küll pole mingeid tõendeid selle kohta,
aga selline kummaline olukord see oli.
Ema aga hakkas võitlema -
nüüd on häda käes ja peab midagi tegema!
Lõpuks, kui ema järele ei andnud, tõdeti, et ta ihus on mädanev kaksik
ja see tõenöoliselt põhjustaski selle veremürgistuse.
Rääkides hiljem neist asjadest lähemalt,
mõtlen siiski sellele,
et sinu ja su ema elu eest käis kõva võitlus
ja hingevaenlane tahtnuks teid kõiki ära hävitada.
Aga Jumalal oli siiski viimane sõna. - Just.
- Tema valitses olukorda.
Just ja kandis hoolt ka selle eest,
et ma enneaegse lapsena sünniksin ikkagi heade tulemustega.
Mind poleks isegi pidanud panema enneaegsete kuvöös,
aga arst otsustas mu siiski sinna panna.
Isegi, et sain head punktid ja olin suurt kasvu enneaegne.
Siis juhtus aga nii, et üks arstidest otsustas seoses toksikoosiga
teha mulle seljaaju punktsiooni.
Olin karjunud, aga mulle tehti see ikkagi ära,
vigastades seeläbi üht mu selgroolüli.
Sellest tekkisid mul eluaegsed seljavaevused,
millest räägime hiljem.
Hiljem räägime ka
vaimumaailma tõelisusest ja olemasolust.
Hea on hea ja kuri on kuri.
Jumal suutis ka kurja pöörata heaks ja võiduks.
Ütlesid, et sündisid tugevana ja heade punktidega,
kuigi said need seljavaevused, millest räägime hiljem.
Kuidas su elu edasi läks?
Läks nii, et ema võitlused veel jätkusid.
Natuke peale mu sündi
pandi ema kinga sisse mingi mürgine elukas,
mis ilmselt puudutas ta jalga.
See püüdis emale kinga sees jalga sisse tungida.
Ema sai viimasel hetkel selle eluka sealt välja.
See polnud mingi tavaline kaan, vaid midagi eksootilisemat.
See püüdis kehasse sisse minna. Võimalik, et see oli väga mürgine.
Aga ema ei surnud selle tagajärjel ja samuti ei juhtunud tal mitte midagi.
Ema palvetas ja tõmbas selle Jeesuse nimel kingast välja.
See oli kellegi tahtlik tegu ja mitte juhus.
See on olnud ikka üsna enneolematu kogemus
kuulda neist asjadest hiljem.
Jah. Olen ise neid muidugi näinud ja ema on samuti rääkinud.
Usun, et ema on rääkinud tõtt.
Miks ta ei pidanukski tõtt rääkima? - Just.
Kui sa veel enam kasvasid ja suuremaks said,
siis kuidas su elu edasi läks?
Läksin kooli
ja olin juba algklassidest alates koolikiusu ohver.
See oli väga ränk ja seetõttu pidin ka kooli vahetama.
Oli nii, et üks poistekamp kiusas mind,
samas kui üksi olles ei julgenud keegi neist mind kiusata.
Usud sa, et see on jätk sellele, millest enne rääkisid?
Jah. Usun, et vaimuväed tahtsid mind juba noorena maha suruda
ja muuta mind seeläbi eraldunud ning kibestunud isikuks.
See oli kuradi rünnak.
Kõik me klassi poisid pöördusid ühe õpilase vastu.
Ma pole kunagi aru saanud, kas see oli kadedus
või nad ise ka ei teadnud, miks nad mind kiusavad?
Kui tegu on vaimuvägedega, siis inimsilm seda ei näe.
Olin siis usklik, omades lapseusku. Ühtlasi oli mul oli usklik pere.
Samas kogesin, et ükski mu kiusaja polnud usklik.
Uskliku pere laps poleks saanud seda teha.
Kogesid uuestisündi üsna noorelt? - Jah.
Räägi sellest.
Ütlen veel seda, et kiusamine lõppes alles gümnaasiumis.
Vaatamata koolide vahetusele kiusamine jätkus,
sest samad kiusajad tulid ka teise kooli üle.
Seal kogusid nad taas kamba kokku ja tulid ühe õpilase vastu.
Klassi tüdrukud olid vait
ja kiitsid vaikides kiusajate tegemised heaks.
Mitte keegi ei kaitsnud mind mitte kunagi.
7-9. klassis käies tutvusin Olli Leivo-nimelise uskliku õpetajaga.
Sõitsime alati üheskoos kooli ja ka palvetasime koos vahetundides.
Ma ei osanud Ollile rääkida, et mind kiusatakse.
Sellest oli väga raske rääkida.
Matemaatika tunnis tulid poisid tagant poolt
ja lõid mind pastaka- või joonlauaga,
tehes siis nägu nagu midagi poleks juhtunudki.
See kõik segas õppimist.
Kogu aeg pidi olema valvel, et mis järgmisena tuleb?
Kuidas sa sellele kõigele vastu pidasid?
Õnnistasin oma kiusajaid ja hakkasin palvetama nende eest.
Püüdsin järgida Jeesuse antud juhiseid:
"Palvetage oma vaenlaste eest ja õnnistage neid!"
Millest aga su usk nii tugev oli, et teadsid, kuhu pöörduda?
Räägi sellest usuprotsessist.
Ma sain usklikuks umbes 13-14-aastaselt
enne leerikooli minekut, kuhu läksin 15-aastasena.
Ma ei pannud seda kuhugile üles ega pidanud ka päevikut.
Sain usklikuks
mingite usklike poolt kirjutatud raamatu kaudu.
Lugesin sellest raamatust asju, mis mind puudutasid.
Jõudsin järeldusele, et elame lõpuaegades.
Mind ei puudutanud nii palju sõnum ristist ja armastusest,
kui just see sõnum, mis otsekui peatas mu.
Olin muidugi väiksena kuulnud seda armastuse sõnumit,
aga mind peatas just see, et elame lõpuaegade viimastel päevadel.
Kes teab, kui kauaks neid veel on.
Jeesuse ülestõusmisest peale oleme elanud lõpuaegades,
aga selle viimane osa on viimaste päevade periood.
See peatas mu, nii nagu ka põrgu teema.
Mõistsin, et põrgu on reaalne koht Maa tuumikus,
mis on praegu tühi.
See on vaeva koht,
kuhu lähevad hukatusse minevad hinged.
Toonela vaevapaigas ootavad hinged põrgusse minekut.
Jeesus tühjendas Aabrahami hõlma.
Sain aru, et see on teine dimensioon Maa sees.
See on konkreetne koht.
Väävel surub läbi maa kihtide tuumani välja.
See on teaduslikult ära tõestatud.
Maa tuum põletab seda väävlit ehk siis seal on tule ja väävli järv.
See on nagu elektromagneetiline dünamo,
mis pöörleb pimeduses.
Seal lööb välku ja tuli on sinist värvi, sest see on väga kuum väävlituli.
See peatas mind ja ma sain usklikuks,
paludes päästepalve: "Jeesus, anna mu patud andeks.
Tule mu südamesse elama ja päästa mind.
Usun Sinusse ja tahan pääseda taevakoju."
Nii see juhtus.
5 aastat peale seda
kogesin oma esimese üleloomuliku kogemuse.
- Räägi sellest.
Jumal viis mind teatud moel kambrisse palvetama.
Olin ülakorrusel üksi omas toas.
Palvetasin seal ja tunnistasin oma patte,
sest olin ka peale usklikuks saamist langenud teatud pattudesse.
Kogesin, et oleksin pidanud midagi tegema,
aga usklikuna ma ei teinud seda.
Mul olid tegemata jätmiste patud ja ka valesti tegemiste patud.
Parandasin meelt
ja siis tekkis olukord, kus läksin palves nii sügavale,
et kogesin, et sinna tuppa tuli keegi suur
ja ma teadsin kohe, et see on Jeesus.
Samas ma ei julgenud silmi lahti teha.
Tema kirkus täitis kogu toa.
Mul olid silmad kinni, aga see valgustas kogu mu tuba.
Olin kui väikese nööpnõela ots.
Olin suure Jumala kõrval nii väike, aga Jumal armastas mind
ja peitis mind kui kanaema oma tiibade alla.
Olin looteasendis ja nutsin, rääkides samal ajal võõrastes keeltes.
Olin ekstaasis, samaaegselt värisedes ja kartes.
Ma ei julgenud silmi avada.
Tagantjärele on mul kahju - kes teab, mida oleksin näinud!
Kogesin seda kõike vaimusilmadega ja ka südame- ning hingega.
- See muutis mu elu.
Võib öelda, et siis täitusin ka Püha Vaimuga.
Kui vana sa siis olid?
Vist 15- või 16-aastane.
- Ikka üsna noor veel.
Ma sain usklikuks, kui olin 13-14-aastane,
nii et selle kogemuse ajal olin vast 16-17-aastane.
Ikkagi üsna noor
kogemaks selliseid suuri taevalikke asju.
Jah, aga see Püha Vaimuga täitumine
ei tulnud kohe peale usklikuks saamist.
See, mida rääkisid põrgust
ja maasisestest asjadest, maa sügavustest,
need kõik on piibellikud ja väga autentsed.
Selge on see, et me kõik sureme. - Jah.
Me kõik peame oma kõnedest ja tegemistest aru andma.
Meil on kaks varianti. - Just.
Mõtlen sellele,
kuidas suutsid juba nii noorelt neist asjadest aru saada.
Nägid neid nii konkreetselt,
et ei hakanud neis kahtlema ega ka neid eitama.
See juhtis su mõtteid ja tegevusi ka peale seda üsna palju.
Kuidas sa tajud seda taevakikku kirgastumist
nii noores eas?
See on olnud juhtimine.
Olen kogu oma elu tundnud, et mind juhitakse.
See viis ka selleni,
et kui kogesin üksi oma toas seda kogemust,
hakkasin tõsiselt ja kogu südamest Jeesust järgima.
Mu sees oli rahu. Jeesus elas mu südames.
Tunnistasin sellest esimest korda ka sõpradele,
mispeale nad jätsid mu maha.
Neile ei mahutunud pähe,
et minust sai usklik, kes julgeb rääkida oma usust.
Nad kuulasid pigem hevimuusikat ja mängisid jäähokit.
See kujutab sellist hargnemist,
kus inimesed ei taha seda ja on pigem tõrjuvad.
- See on neile võõras.
Maailm teeb seda tänase päevani. Igas vanuses inimesed teevad seda.
See viis selleni, et käisin 1998. aastal Iisraelis.
Kogesin nagu mingit tõmmet ja Jumala juhtimist Iisraeli.
Läksin Iisraeli lihavõtete ajal.
Tunnistasin Iisraelis Jeesusest,
olles riietunud Jeesuse-aegsesse rüüsse.
Hoiatasin inimesi õpetaja Maitreya ja antikristuse eest.
Jumal näitas mulle,
et see on see metsaline, kes on tulemas,
aga ta ei saa võimule enne,
kui on toimunud usklike ja koguduse ülesvõtmine.
Aga see seab siin maailmas kõik valmis.
Kulisside taga, poliitikas, religioonis.
Ta tahab kehtestada üheainsa maailmareligiooni
ja ka ühe ainsa maailmavalitsuse.
Kõik nad oleksid
selle maailma õpetaja Maitreya alluvuses.
Nüüd tuli palju asju, mis ulatuvad ka tänasesse päeva,
kuid räägime tükkhaaval lahti, mis kõik juhtus.
Mis vanuses sa avastasid, et Iisrael on ikkagi tähtis?
See oli kohe usuletuleku järel.
Lugesin palju Kaarlo Syväntö ja Leo Melleri raamatuid.
Kuulasin ka jutluste kassette ja lugesin "Pildi ja Sõna" materjale.
Samuti "Uue tee" materjale.
Mul oli ka üks tõsiselt usklik sõber - kirjanik Jari Iivanainen.
Ta on osalenud ka ühes TV7 intervjuus.
Olin temaga kontaktis
ja sain palju raamatuid Iisraeli ja juutluse kohta.
Laenutasin ka raamatukogust kõiki vaimulikke raamatuid
ja võtsin neid ka vanematelt.
Mul tekkis teatud janu. - Kohe tõesti suur janu.
Samas on siiski näha, nagu isegi ütlesid,
et sind on juhitud selles.
Jah. Iisraelis juhiti isegi Kaarlo Syvänto matustele,
mis oli tõeline üllatus.
Mind isegi ristiti Jordani jões,
millele ma polnud varem mõelnud, et võiks just seal ristitud saada.
Mul oli teadlikult kaasas kaks riietust, et äratada tähelepanu.
Mul polnud mingit Jeruusalemma sündroomi.
Teadsin, et olen Samuel, mitte Eelija või Jeesus,
aga mul oli oma missioon - ühe inimese ülesanne.
Nii et ühes neist rõivastest,
mille ema mulle mu enda palvel selle reisi tarbeks õmbles,
mind ka Jordani jões ristiti.
Seal on mindki ristitud.
Vaadates su teekonda nö ajajoonel siis mis toimus samal ajal su eraelus?
Kooli ajal harrastasin jõutreeninguid.
Samal ajal jätkus minu kiusamine,
aga kuna olin suurt kasvu,
ei julgenud keegi mind üksinda tulla kiusama.
Samas olin ise liialt heatahtlik,
sest mind poldud õpetatud kaklema,
kurjale kurjaga vastama. ja vastu lööma, kui keegi lööb.
Trenni tegemine tugevdas aga mu enesehinnangut
ja ma tundsin, et olen tugev.
Aga ma ei kasutanud kunagi seda tugevust kiusajate vastu,
kuigi oleksin võinud.
Ma hoopis palvetasin kiusajate eest.
Oma treeningutes aga oleksin vajanud personaaltreenerit,
sest olin liiga innukas ja nii lõhkusin ka oma keha.
Tõmbasin mõlemad õlad paigast
ja biitseps oleks ka kord peaaegu rebenenud.
Mul oli palju vigastusi.
Sain aru, et Jumalal oli sellega mingi eesmärk,
et ma ei hakkaks liialt oma keha treenimist kummardama,
mis oli täitsa võimalik.
Kehalisest treeningust on kasu, aga mitte palju.
Vaimulikust treeningust on rohkem kasu.
Sellest peale
muutusid vaimulikud asjad mu jaoks veelgi tähtsamaks.
Nagu rääkisid, sa lugesid palju ja see kõik viis sind ka Iisraeli.
See on su elus olnud nii senini ja kindlasti edaspidigi huvipunktiks.
Kuidas su kodune ringkond ja su õed su elu nägid?
Nad tundsid mind nii palju, et teadsid mind olevat selline innukas.
Aga samas ka rahulik, kannatlik ja pikameelne.
Aga nad nägid, et ma muutusin uuestisünni järel teistsuguseks.
Õed olid teatud moel usus,
aga nad polnud uuestisündinud nagu mina.
Märkasin, et neid huvitasid rohkem maailma asjad,
kuigi nad olid usklike pere lapsed.
Mind hakkasid tugevalt huvitama vaimsed asjad ja vaimumaailm.
Samuti see, kuidas rääkida inimestele,
kuidas mitte saada Jeesusest lahutatud.
Et nad võivad leida Jeesuse ja tunnistada Temast.
Samuti hoiatada antikristuse eest, kelle Jumal on paljastanud,
aga kelle aeg pole veel käes.
Tuleb meelde see,
et Jumal annab meile erinevad kutsumused
ja juhib meid erinevalt.
Sinu kutsumus oli püsida Jeesusele võimalikult lähedal,
nii et su õppeprotsess toimus otse Issanda enda juures.
Oli sul ka mingeid plaane, kuidas su elu edasi läheb?
Kuna sa teadsid ja tundsid Iisraeli ja erinevaid prohvetlikke ilmutusi,
siis kuidas see mõjutas su elu planeeringuid?
Hakkasin planeerima oma elu igaviku vaatenurgast lähtuvalt.
Kõiki õpinguid, naise leidmist jne.
Leidsin omale naise ühest vestlusfoorumist.
Ta polnud usklik, aga ma võtsin riski ja läksin temaga ikkagi kohtuma.
Me kohtusime ja see naine sai mu tunnistuste läbi usklikuks.
Samuti ka filmi "Fourth Kind" ("Neljas ühendus") kaudu.
See räägib tõsielusündmustest UFO'dega Alaskal, Nomes.
See "peatas" ka mu kalli naise Laura, kes tegi ka usuotsuse.
Sellega jätkame me teises saates,
aga meil on hetkel veel umbes 1 minut aega,
mistõttu ütle me vaatajatele, mida Püha Vaim öelda annab.
Tahan öelda, et ainult Jeesus Kristus on tee, tõde ja elu.
Ja isegi, kui pettuksite teistes usklikes,
ärge kunagi pettuge Jeesuses.
Õnnis on inimene, kes ei pettu Jeesuses.
Tema on Messias, imeline Messias ja tõeline, elav Jumal.
Ta on Päästja ja Ta tuleb pea.
Me oleme "pulmakellade helinale" lähedal.
Pulmakellad helisevad, kui Jeesus tuleb
ja viib oma Pruudi siit Jumala vihaaja keskelt minema.
See on pime ja sünge päev, mitte õnnepäev,
aga Jeesus on see tee.
Aitäh Samuel Dillström selle esimese saate eest
ja just nende viimaste sõnade eest,
mis annavad meile lootust ja julgust,
et meile kõigile on koht ette valmistatud
ja selle poole peaksime ka pürgima.
Kuid me teeme veel ka teise saate, uurides su elu seal edasi.
Aitäh!
Soovides toetada Eesti TV7 tööd, helistage 900 1770 (kõne hind 10 ).
Võite annetada ka pangaülekandega, leides me andmed www.tv7.ee Aitäh!
Tõlge: Raul Jürimaa