Tervetuloa Isännän pöydässä -ohjelmaan. Olen Martti Ojares -
ja vieraanani tänään on Juhani Harjunpää. Tervetuloa.
Kiitos kutsusta. - Tämä on meidän toinen ohjelma.
Ensimmäisessä käsittelimme, voisiko sanoa, -
sinun elämäsi ensimmäistä puoliskoa.
Oli sinun uskoontulo ja monenlaisia asioista.
Myöskin se, että olet armeijassa ollut vahvasti tekniikassa -
ja erityisesti tutkatekniikassa ja siihen liittyvässä.
Puhuimme myös Pyhän Hengen toiminnasta.
Ja vielä oli se, että olet vankilatyötä tehnyt, -
ja siellä on ollut erilaisia rukousryhmiä.
Monenlaista oli ensimmäisessä.
Tässä vielä jatkamme näistä asioista -
mutta ennen kaikkea käsittelemme hengellistä puolta.
Voitko avata, miten nämä asiat ovat konkretisoituneet matkan varrella -
armeijan piirissä ja mitä havaintoja sinulla on sieltä.
Mennään myös vankiloihin.
Heti, kun tulin työsopimussuhteeseen, -
uskoon tultuani 70-luvun alussa, -
hakeuduin Päällystön hengellisen säätiön toimintaan.
Jossain vaiheessa piispa Massa tuli sinne varuskuntavierailulle.
Upseerikerholle käskettiin upseereita menemään.
Koulutusupseeri sanoin minulle: "Sinäkin olet uskova, menet sinne."
Sanoin, etten mene. Hän käski minut sinne.
Siellä on noin 70 upseeria ja kymmentä käskyä siellä käsiteltiin.
Sitten tuli vapaan sanan aika, ja minäkin nostin käden.
Otin kantaa, mutta se meni omakohtaiseksi todistukseksi.
Kun käsiä alkoi nousemaan, Massa sanoi: -
"Nyt pitää siirtyä seuraavaan paikkaan."
Nimenomaan Päällystön hengellisen säätiön toiminnassa, -
kun virkaan menin -83, olin heti mukana tiedotussihteerinä.
Päällystön hengellinen säätiö tekee puolustusvoimissa, -
rajavartiolaitoksessa ja kaikissa aselajikouluissa hengellistä työtä.
Silloin oli kenttäpiispana Jorma Laulaja Kurikasta.
Hän oli minulle henkilökohtainen tuttu. Tein haastatteluja.
Muistan, että kehuin meneväni henkilökunnan päiville Lahteen.
Siellä aina pohjalaiset kysyivät, kun uusi piispa tuli: -
"Onko uskon miehiä?"
Lahdessa oltiin isossa auditoriossa, ja siellä oli porukkaa.
Olin takapenkissä ja ajattelin, että minun pitäisi vähän esittää, -
joten kysyin tämän.
Kenttäpiispa vain hymyili, eikä mitään siihen vastannut.
Myöhemmin sanoin: "Kyllä sinä uskon miehiä olet."
Päällystön päivillä, 90-luvulla, olin varapuheenjohtaja.
Meidän sen aikainen puheenjohtaja...
Meillähän aina upseerit saarnasivat puolustusvoimien hengellisillä päivillä,
jossa olin tietysti mukana, -
mutta oli myös päällystön hengelliset päivät syksyllä.
Puheenjohtaja esitti, että suorittaisin kirkon saarnalupatutkinnon.
Olin ensimmäinen upseeri, ja menimme Parolaan.
Siellä oli tämä piispa Kortekangas.
Virkapuvussa esittäydyimme. Hän katsoi ylhäältä ja alhaalta -
ja sanoi: "Laittakaa anomus."
Se oli varmaankin vuoden -95 seutuvilla.
Tietysti siihen piti olla joku järjestö, -
niin Päällystön hengellisestä järjestöstä tuli: -
"Meillä on päiviä. Pitää se saarnalupa olla."
Kirkkoherralta tuli kirkkovaltuuston lupa ja sitten oli oma.
Vastaus tuli -86, -
tai -85 ennen juhannusta tuli, että saan sen suorittaa.
Siitä ei voinut valittaa ja oli vuosi aikaa se suorittaa.
Siinä oli luettelossa 30 kirjaa, tunnustuskirjoja ja Raamattu.
Katselin, että minulla on kirjoja makuuhuone täynnä.
Enemmän olin ajatellut tavoittavaa työtä.
En halunnut yleisille paikoille, kun olin jo paljon ollut.
Koin, että haluan tehdä tavoittavaa työtä, evankeliumin kohdalta.
Rukoilin silloin, minulla oli jo ilmestyksen armolahja, -
että onko minun tärkeä lähteä.
Minulle näytettiin ilmestys. Jalkani päälle tuli neljä kultaista kirjaa.
Ajattelin, että se menee neljässä osassa.
Soitin asessori Rannalle, joka otti sitä vastaan.
Hän sanoi, kun sanoin suorittavani näin, että vain tunnustuskirjat ensin.
Antoi vain pienen osan. Ajattelin, ettei se niin mene neljässä osassa.
Syksyllä suoritin yhden ja jouluna kaikki.
Kun olin rukoillut syksyllä uudestaan, sain saman ilmestyksen: -
Neljä kultaista kirjaa.
Joulukuussa minulla oli kaikki suoritettuna.
Jäljellä oli näytesaarna asessori Erkki Rannan isossa kirkossa Tampereella.
Siihen piti kaksi saarnaa kirjoittaa, -
teologiset ja dogmaattiset, -
ja kirjallisuusluettelot, sanatarkka ja tietylle teemalle.
Sen hän antoi minulle, ettei tarvinnut laittaa -
kaikkea analogian ja teologian pohdiskelua.
Riitti, että tuon kirjoituksen.
Siellä oli saarna. Erikoista oli, että yksi kapiainen kysyi, missä saarnaan.
Sanoin sen, mutta hän oli mennyt väärään kirkkoon.
Yhdelle lakimiehelle Tampereella Herra oli sanonut: -
"Mene siihen kirkkoon. Siellä puhutaan lakia."
Meistä tuli hyvät ystävät.
Kun lehdessä oli väärät ilmoitukset, Pyhä Henki lähetti hänet sinne.
Tässäkin tilanteessa on tärkeintä, että Jumalan tahto toteutuu.
Silloin, sen saarnan jälkeen, -
oli piispan ja tuomiokapitulin lopputarkastus, -
missä oli saarnatutkintoni.
Se oli 13. päivä maaliskuuta, eli talvisodan päättyminen.
Olin virkapuvussa ja siinä todettiin, että talvisodan päättyminen -86.
Siellä oli useita asessoreita, lainopin asessori, -
asessori, joka oli minut tehnyt, -
pari muuta asessoria, kenttäpiispa ja notaari selkäni takana.
Sitten alkoi kuulustelu.
Sain vähän johdatusta. Kun minun asiat oli katsottu, alkoi kyselyt.
Oli kerrottu, mitä kysytään siitä ja siitä.
Siinä kaksi kyseli ja Kortekangas, Tampereen piispa sanoi: -
"Nyt on vielä semmoinen, että on pieni muutos alkuperäiseen.
Tämä saarnalupa maksaa 300 euroa."
Sanottiin, että jos ei pysy saarnassa, saarnalupa voidaan poistaa.
En kysynyt saanko sen 300 markkaa pois, jos saarnalupa otetaan pois.
Onneksi en kysynyt.
Olen ollut saarnaamassa eri puolilla Suomea ja Ruotsia, ja vankilassa jne.
Kysyn sinulta, onko hengellinen yleinen ilmapiiri muuttunut -
20―30 vuoden aikana armeijassa? Onko se pysynyt tasaisena?
Varusmiehet ovat varmasti mukautuneet tämän ajan mukaan -
ja luopumista on tapahtunut. Miten se näkyy?
Armeijasta, täytyy sanoa, että sinä aikana, -
kun olin siellä 90-luvun lopulta vuoteen 2004, jolloin jäin eläkkeelle,-
lausumat tulivat pääesikunnasta ja tuli määräyksiä.
Sitä uskonvapautta ei ollut. Päinvastoin.
Meilläkin oli niin, että hammaslääkäri oli varuskunnan pappina -
oman toimen ohella. Meillä esikuntapäällikkö sanoi: -
"Jos hän unohtaa tulla, niin sinä pidät kenttä- tai jouluhartauden."
Minä pidin niitä kenttähartauksia ja muita, ja hartaustilanteita.
Aikanaan meillä oli Ryttylästä varusmiehiä.
Riihimäen varuskunnassahan on kirkko, -
joten sinne kutsuttiin ulkopuolisia lähetyskoululta Ryttylästä.
Niitä oli erilaisia ja eräänkin kerran oli erikoista, kun olin vankilassa.
Late Johanssonin piiri oli siellä erikseen. Se ei ollut yleinen.
Siellä olin, ja sinne tuli eräs kaveri. Olin jo kirkossa rukoillut, -
kun Jumala aina näyttää minulle jonkun ihmisen kasvot, että rukoilen.
Sellainenkin kaveri tuli sinne ja hän kysyi, tunnenko hänet. Sanoin: "En."
Hän kertoi olleensa Ryttylässä talkoolaisena -
ja tulleensa varuskuntaan nuorten mukana.
Sitten muistin, että olin rukoillutkin. Hän kertoi tarinansa.
Oli mennyt lomalle viikolla, ottanut huumeita ja tehnyt veriteon.
Hän kärsi Riihimäen vankilassa elinkautista.
Hän halusi tavata minut.
Se oli joskus 1990-luvun puolella.
Ei, se oli vuonna 2009, jolloin olin jo pois virasta.
Hän sitten totesi nähneensä enneunia ja muita, -
että onko hänellä mahdollisuutta vielä. - Sanoin, ettei kyse ole ennusteista.
Jeremia 3:13 sanoo: "Ainoastaan tunne rikoksesi, että olet luopunut."
Palaat samasta ovesta, mistä olet lähtenyt.
Sitten hän kertoi pääsevänsä koevapauteen, mutta ei hän vielä.
Sanoin: "Eikö sinua ole Siperia tarpeeksi opettanut?" Mutta ei.
Aikaa meni eteenpäin. Tässä avaan Helsingin Sanomat, 2011.
Raaka paloittelumurha, ja tämä kaveri on tuossa.
Nämä kaksi löytyivät paloiteltuina muovipusseissa.
Kyllä siinä, ystävät, kävi mielessä ajatus: "Mitä olisi pitänyt sanoa?".
Jumala kutsuu tavalla ja toisella.
Sen takia se antaa ihan uutta luovuutta.
Ei evankeliumi ole halpaa. Ihmisille se on kallis lahja Jumalalta.
Jo aiemmin esitin tämän, minkä sain yhdeltä elinkautisvangilta.
"Katso aina ristiin. Jeesus rakastaa."
Kaikki on meidän edestä tehty. Jeesus on Isän oikealla puolella.
Sitä olen saanut tuoda esiin, -
mutta on joku toki sanonut: "Miksi lähdit uskon tielle?
Mihin olisit ylentynyt? Olitko pöhnässä silloin?"
Sanoin: "En. Olen tullut uskoon marraskuussa -69, -
20. päivä, klo 23.30.
Joku sanoi: "Menikö sinulla niin huonosti?" Sanoin: "Ei."
Jollakin kouluvierailulla joku pappisihminen, joka oli opettaja, -
sanoi: "Mitä se klo 23.30 tarkoittaa?"
Sanoi: "Se minulla sattui olemaan. Jeesuksella on 24 tuntia vastaanotto.
Se oli minun vastaanottoaika."
Tänäänkin se on totta, että Jeesuksella on ovi auki.
Sanotaan: "Kuka käy tästä ovesta sisälle..." Siihen me kutsutaan.
Sitä olen saanut tehdä puolustusvoimissa.
Siellä on myönteisesti suhtauduttu ja edelleenkin teen hengellistä työtä -
Päällystön hengellisen säätiön puitteissa ja vankilassa myöskin.
Tietysti koronan aikana on ollut vähän vaikeampaa.
Nyt on avautumassa, mutta vähän on muuttunut.
Joka vankilaan joutuu hakemaan luvan -
ja se on yleensä vuodeksi, -
ja myös kirjoittamaan käytännönohjeet, miten toimitaan vankilakohtaisesti.
Sinun aseena, Jumalan myöntämänä aseena -
on Pyhän Hengen äänen tunnistaminen -
ja sen mukaan eläminen. Raamatussa sanotaan: -
"Minä johdatan heitä, kun he kulkevat rukoillen."
Sinulla on ollut tämä yhtälö hyvin vahvasti -
ja Pyhä Henki on johdattanut sinua.
Teilläkin on minun haastattelu Uusi tie -lehdessä.
Minulla on ollut niitä tietty määrä, -
ja olen ottanut niitä tietyn määrän rukoillessani.
Kun niitä on jäänyt, olen miettinyt, miksi en ottanut sitä siinä tilanteessa.
Etiopialaista hoviherraa käskettiin menemään viereen.
Vaunu menee ja juosta vierellä. Ne on tällaisia tilanteita, nyt-hetkiä.
Kerran niitä oli tietty määrä ja sanoin: -
"Jeesus ohjaa Pyhän Hengen kautta.
Haluan olla kuuliainen siinä, että minulla on niin monta, kun annat."
Lähdin Kuortaneelta ja menin ensin kauppaan.
Vastaan tuli romani ovella. Sanoin: "Saanko antaa tämän?"
Siitä meni muitakin, ja minulla oli vielä yksi, kun olin tulossa takaisin.
Siinä, mihin kesäpaikan roskia tuodaan, oli kippiauto.
Minulla oli 60 vauhtia, kun Pyhä Henki käski mennä sinne.
Katsoin, että se on lähdössä pois ja minulla oli vauhtia.
Ajoin eteenpäin Yli-Mäyryn kohdalle, melkein puolitoista kilometriä.
Pyhä Henki koko ajan kehotti, että pitää mennä.
Ajoin tien sivuun ja sanoin: "Jos se on Herra Sinusta, menen takaisin."
Ajoin autoni kippiauton eteen ja menin puhumaan.
Olin jo vuotta aiemmin kesäaikana häntä nähnyt.
Kysyin häneltä: "Miten nämä asiat ovat?
Tämä on tärkeä asia."
Juuri tällaisia tilanteita on, että Jumalan Henki kehottaa.
Olen myös mennyt varoittamaan, jos tulee tilanteita.
Muistan, että aina välillä harmitti se, kun lähdin kirkkoon -
ja vähän kehitysvammainen ihminen huusi kaukaa: -
"Jussi! Milloin me lähdetään Riihimäen kirkkoon ylistämään Jeesusta?"
Hänkin oli Jumalan valona.
Hänelle kävi niin, kun oli kaatunut, -
että lääkärit leikkasivat ja yhdistivät tämän väärinpäin.
Sanoivat vanhemmille: "Sehän on vähän tuommoinen, ei sitä korjata."
Hän paloi kuoliaaksi, stennarilla oli mennyt, mutta hän oli uskova.
Olisittepa nähneet hänen ilonsa, kun lähdettiin kirkkoon ylistyskuoroon.
Jumala kutsuu tavalla ja toisella.
Ajattelen näitä kutsuja, joita on ollut. Jumala aikanaan puhui unien kautta.
Asuntoalueella on se Vantaanjoki, ja siellä näkyy kala-apajat.
Minulla on ollut kalaunia.
Muistan sellaisen, että vuorelta tuli virta ja siihen tuli tulppa.
Oli valtavan isoja kaloja ja minä katsoin, mitä otan.
Minulla oli valtava hauki ja sillä oli erikoinen merkki otsassa.
Olin nimenomaan ollut Tiilitehtaalla, -
joka oli alkoholistien yömaja.
Raittiina sinne pääsi. Vein sinne yhden kaverin.
Siellä oli pitkä, kolme metriä pitkä pöytä.
Pöydän toisessa päässä oli pieni mies, jolla oli leipäveitsi.
Muuta porukkaa ja sänkyjä oli paljon.
Sanoin, kun sen miehen toin: "Voinko puhua Jeesuksesta?"
Mies pöydänpäässä sanoi: "Sinä et puhu täällä." Toiset sanoivat: "Puhu."
Mies otti leipäveitsen, sanoi tappavansa ja lähti tulemaan sieltä.
Minulla oli kirja näin ja seisoin siellä ylhäällä.
Hän tuli ja mietin, mitä teen.
Otanko jollain liikkeellä sen vai lähdenkö kiertämään pöytää.
Hän oli puolessavälissä, kun sanoin Jeesukselle hiljaa mielessäni: -
"Jeesus tule tähän." Mies lysähti kasaan.
Seuraavana päivänä olin rautatieasemalla, virkamatkalla, -
ja siellä oli kolme nuorta miestä.
Olin lippuja sieltä rautatieasemalta hakemassa virkamatkalle.
Puhuin niille kolmelle miehelle Jeesuksesta ja muuta.
Mies pöydänpäästä tuli siihen ja sanoi: -
"Pelasta minua. Olen pudonnut paskakaivoon."
Hän oli kuivunutta paskaa täynnä.
Sanoin, ettei hän tarvitse muuta kuin paloruiskua.
Hän tuli sen verran häiritsemään, -
että yksi kavereista sanoi, ettei hän voi jäädä.
Pyhän Hengen kutsu oli niin voimakkaana, ettei hän voinut jäädä.
Hänellä oli otsassa juuri semmoinen merkki, kuin isolla kallalla oli näyssä.
Jos ajattelen tilanteita vankilassa.
Aikanaan, 90-luvun vaihteessa, -
vankilan kirkko oli saneerauksessa.
Tilaisuudet olivat kirjastossa. Siellä oli aika paljon, 29 vankia.
Kirjasto oli kapea ja vähän pitkulainen. Tuonne seinään asti pitkä.
Viimeiseksi sinne tuli iso korsto.
Semmoinen kaksimetrinen.
Hänellä oli sormenpaksuinen ketju kaulalla ja iso metalliristi väärinpäin.
Minulla oli ihan kapea pöytä ja hän tuli sieltä.
Minulla oli Raamattu siinä avattuna. Pöytä oli 30 senttiä.
Hän tuli melkein nenään kiinni katsomaan minua ja Raamattuani.
Annoin hänen olla ja tein valmisteluja.
Kun olimme aloittamassa, -
näin, että hän on perällä sytyttämässä virkalakkiani tuleen.
Sanoin: "Hei! Jätä minun virkalakki rauhaan.
Jeesuksen nimessä, tule tähän istumaan." Hän tuli istumaan siihen.
Siellä yksi romaniveli sanoi: "Lauletaan Golgatan veressä voima."
Minä nousin ylös ja sanoin: -
"Sehän on keskeistä. Jeesuksessa meillä on -
ristinveressä syntien anteeksianto." Mies nousi ylös ja sanoi: -
"Tulet tänne satuja puhumaan. Vetelen sinua pitkin ja poikin. "
Hän tuli viereeni ja löi minkä ehti. Minä seisoin kylmänrauhallisesti.
Siellä oli 29 muuta. Klinu Loikkanen ja monta elinkautisvankia.
Olin Kuopiossa vankilavierailulla ja mm. siellä kerroin tästä.
"Tuliko Jussia kukaan auttamaan?" Yksi poika viittasi ja sai puheenvuoron.
"Joku elinkautinen." Ei, vaan Jeesus.
"Jeesus?" tuli kaikilta 60 oppilaalta.
Kerroin, kuinka iso korsto ei tuosta ylettänyt -
vaikka koko ajan löi tänne. Luulisi, että olisi osunut.
Kerroin, että kun sanoin: "Jeesus tule", hän lysähti alas.
Siinä oli enkelit, monenlaiset sotaenkelit paikalla.
Kyllä. Aikanaan oli tietty haastattelu.
Pohjantähdestä kysyttiin, kun olin vankia tapaamassa, haastattelua.
Vankilan pastori meni ja kysyi, mitä hän kysyy.
Hän kysyy, miksi julistan evankeliumia, -
ja onko ollut vaaratilanteita. Vaaratilanteen kerroin.
Kun aloitimme, minä heti ajattelin: "Sano Pyhä Henki, millä aloitan."
Aloitin: "Sillä sana rististä on hullutus niille, -
jotka kadotukseen joutuvat, mutta meille, jotka pelastumme..."
Kevyesti kerroin, mitä muuta tässä vaaratilanteessa tapahtui.
Kuitenkin, kun ohjelma tuli ulos, sitä kohtaa ei esitettykään.
Hän oli kehunut sitä papille ja vankilanjohtajalle.
Seuraavana vuonna tuli ulos 10-osainen sarja, vankila.
Riihimäen vankilassa oli uskoon tulleita ja herätystä oli, -
mutta ei mitään.
Vankilanjohtajakin sanoi, ettei ollut sitä, mitä oli luvattu.
Olin virkapuvussa Lahdessa jo reserviin siirtyneiden kanssa.
Siellä oli Niinistökin. Olin virkapuvussa ja oli kaikki krenikat, -
ja hän siellä muita haastatteli.
Menin hänelle sanomaan, että on tullut huonoa palautetta.
"Annoit kuvan, ettei herätystä ole ja jätit pois minun haastatteluni."
Kello menee niin nopeasti, että pyydän, että sanot katsojillemme, -
mitä Pyhä Henki sinulle antaa. Ole hyvä.
Raamatussa sanotaan, Kolossalaiskirjeessä, -
että Jumala puhuu salaisuuksia. Ja Paavali sanoo: -
Jokainen ihminen Kristuksessa Jeesuksessa -
asetetaan täydellisesti Jumalan eteen. Eli ei tarvitse ajatella ryhtiliikettä.
Ruotsissa kirjoitin paikalliseen lehteen jotain ryhtiliikkeestä.
Sen vetäjä sanoi: "Onko Suomessa uusi herätysliike, ryhtiliike?
Sanoin: "Ei, kun se on mekaanisesti meissä kaikissa."
Kaikki on ilmaista. Armo tulee, ja uskon kuuleminen, Jeesuksen kautta.
Kaikin puolin vastaanottamisen arvoinen asia on, -
että Jeesus Kristus tuli maailmaan syntisiä varten.
Katso aina ristiin. Jeesus rakastaa sinua.
Risti on tyhjä. Miksi? Hän on Isän oikealla puolella.
Yhdellä ainoalla uhrilla kerta kaikkiaan, -
jokaisen, joka huutaa avuksi Herraa. Hän ei jätä avunhuutoa kuulematta.
Herra sinua siunatkoon.
Kiitos Juhani Harjunpää näistä kahdesta ohjelmasta, -
joissa huokuu sinun uskonvarmuus Jeesukseen.
Kun Jeesus on kansamme, meillä ei ole pelkoa eikä mitään huolta.
Siinä jatkuu kilvoittelu.
Hän on armollinen ja saamme tunnustaa ja pyytää armoa joka päivä.
Kiitos sinulle. Sinulle on paljon tapahtunut, mitä ei tässä kerrottu.
Ennen kaikkea tuli selväksi se, missä meidän turvamme on.
Iankaikkinen turva on Jeesuksessa Kristuksessa.
Kiitos sinulle. Sinun perhekunnalle ja sinulle siunausta.
Samaa teidän tärkeälle työlle TV7:ssä.
Mikäli tämä ohjelmasarja on koskettanut sinua, -
voit olla tukemassa sen tuottamista.
Voit soittaa numeroon 0600-02030. Puhelun hinta on noin 13 euroa.
Tai voit lahjoittaa ruudussa näkyvälle pankkitilille -
käyttäen viitettä 8617. Kiitos tuestasi.
Tekstitys: A. Eskola