Tervetuloa Isännän pöydässä -ohjelmaan. Olen Martti Ojares -
ja vieraani tänään on Jaakko Pirttiaho. Tervetuloa. - Kiitos.
Tämä on toinen ohjelmamme.
Ensimmäisessä kävimme läpi vaikeita asioita, mitä elämässäsi on ollut.
Puu kaatui päälle, henki oli mennä, ja halvaantumisia tapahtui.
Oli myös uskonelämästä ja monenlaisia asioita.
Ajattelin, että aloitetaan tämä toinen sillä, -
että puhutaan siitä, mitä Jumala tahtoo meiltä miehiltä, -
että me miehet olisimme sellaisia, mitä Raamattu sanoo.
Tänä päivänä miehet ovat minun mielestäni hukassa.
He eivät ole ottaneet auktoriteettiroolia perheessä -
eikä oikeastaan monessa muussakaan asiassa.
Kuitenkin tiedän sen, -
että esimerkiksi lapset tarvitsevat miestä, isän läsnäoloa.
Se on heille äärettömän tärkeä asia.
Kun erot ovat lisääntyneet, niin mitä sanoisit raamatunopettajana, -
mistä aloittaisit, mitä pitäisi tapahtua, -
että miehet menisivät siihen rooliin, mihin Raamattu kehottaa?
Tuo on hyvä kysymys. Olet ihan ytimessä.
Lähtisin siitä liikkeelle, kun vaimoni on sanonut puheitani kuunneltuaan, -
että hän haluaisi tuon Jaakon kotiin. Olen miettinyt, millainen olen kotona.
Ja sitten siihen ajatus, että Jumalan valtakunta tapahtuu arjessa.
Ei voi olla niin, että pumppaan itseni tänne parhaaseen kuntoon -
ja kotona olen poissaoleva, koko ajan puhelimella.
Mieheyden tehtävä on Raamatussa tinkimätön.
"Rakastakaa vaimojanne, niinkuin Kristuskin rakasti seurakuntaa."
Ja kohdelkaa niin kuin heikompaa astiaa, -
niin kuin arvokkainta, hellikää, pitäkää huolta.
Tämä on vaikea sanoa.
Jumalan valtakunta tapahtuu arjessa ja nimenomaan perheessä.
Lähtee liikkeelle lapsista ja vaimosta.
Olen joutunut raamatunopettajana nöyrtymään siihen, -
että olen epäonnistunut tässä. Siksi tulee paljon riitoja.
Riidoissa ajattelen, että tuo toinen on väärässä.
Silloin tuntuu, että joku pieni ääni sanoo: -
"Oletko sinä rakastanut vaimoasi kuten Kristus?".
Mitä se rakkaus olikaan? Se on ehdotonta, yli tiedon menevää.
Harvoin, kun ymmärrän mennä itseeni, valtakunta tapahtuu perheen sisällä.
Mietin, että jos valtakunta tapahtuisi ensin siinä miehen roolissa.
Ei ole sovinistista, kuka päättää auton.
Kun vaimo kokee pääsevänsä omaan loistoonsa, silloin tulee kunnioitus.
Se kun tulisi kaikkiin ihmissuhteisiin. Minulla suhteessa veljeeni.
Sitten se tulisi julistukseen.
Miehen rooli ja vastuu ei ole sitä, -
että saa johtaa ja valita, vaan on vastuu, miten rakastaa.
Ajattelen, että syvimmiltään naiset tarvitsevat suojelua.
Miehen tehtävänä on suojella vaimoa ja perhettä. Se on miehen rooli.
Jotkut sanovat, että mies ei saa puheenvuoroa, -
kun naiset ovat nopeampia.
Mutta kyllä mies keksii tavan, miten hoitaa sen roolin niin, -
että hän ottaa sen vastuun ja tekee sen mukaan.
Juuri näin. Pelkohan usein estää meitä kuulemasta toisen viestin.
Olen joutunut miettimään, -
että jos haluan tietää, millainen mies olen Raamatun mukaan, -
niin en voi itselleni hokea, että kun tankkaan auton ja hoidan talouden, -
niin olen hyvä mies. Minun pitää kuunnella toista.
Se on tosi vaikeaa. Kun toinen sanoo: "Pelkään, että kontrolloit", -
niin tekisi mieli sanoa: "Ei kun sinä." Sen sijaan, että sanoisin: "Totta".
Jos joskus sen tekisin ja kuulisin, -
se muuttaisi meitä syvemmälle rakkauteen ja vapauteen.
Ajattelen, että juuri perhe on hyökkäyksen kohteena -
tänä päivänä Suomessa poliittisesti ja monella tavalla.
Sen takia perheet hajoavat, -
ja lapsilla ja nuorilla on enemmän mielenterveysongelmia.
Jos ajatellaan tätä vihollisen hyökkäystä, -
niin vihollinen ottaa ne peruselementit; perhe, mies, vaimo ja lapset.
Se on yksi asia.
Sitten on myös sellainenkin uhka, -
että koetetaan sekoittaa kaikki maailman uskonnot.
On joku jumala, mutta sitä ei määritellä.
Se on yksi, joka vie pohjaa pois. Ja mikäs se olikaan.
Minulla oli kolme asiaa, mutta yksi ei nyt tule mieleen.
Jotta tämä yhteiskunta voisi toimia niin, -
että täällä olisi turvallista elää -
ja ihmiset kokisivat, että heistä pidetään huolta, -
niin nämä peruselementit pitäisi saada toimimaan.
Luulen, että on paljon sitä kirousta, -
että kun oma isä ei osannut, niin en minäkään osaa heijastaa tunteita.
Olen huomannut, etteivät lapseni ja Iiris-vaimoni kaipaa vahvuutta, -
vaan sitä, että uskallan näyttää tunteita ja olla myös heikko.
Viikko sitten tuntui, että se avasi suhteen lapsiini uudestaan.
Tajusin, ettei minun tarvitse olla koko ajan vahva vaan aito.
Se, mitä omalta isältäni kaipasin ja kaipaan edelleen, -
on se, että hän ottaisi vastuun tekemisistään. Se riittäisi.
Minä otan vastuun selittelemättä. "Sorry. Isä tässä mokasi."
Tähän liittyen mietin, että Jeesus sanoi: "Rakastakaa toisianne."
Jos yksi ihminen maailmassa rakastaisi tällä tavalla -
rakastettuna ensin, niin se mullistaisi maailman.
Jeesushan mullisti maailman vain rakastamalla.
Apostoli Johannes vanhoilla päivillään.
Kerrotaan, että hänet tuotiin kantotuolilla seurakuntaan -
ja kysyttiin, onko Herra antanut jonkun asian puhuttavaksi.
Hän toistuvasti sanoi: "Lapsukaiset, rakastakaa toisianne."
He ajattelivat, että hän on jo niin vanha, että aina sanoo saman, -
ja he kysyivät: "Miksi sanot aina saman?".
Hän sanoi: "Se on Jumalan antama käsky."
Se, mikä on käsky, on käsky.
Siinä rakkaudessa on niin, että Jeesus on täynnä armoa ja totuutta.
Olen luullut pitkään, että totuus on laki, ja sitten on armo.
Mutta totuus minusta.
Jos minä menisin totuuteen itseni kanssa -
ja myös rakkaudessa sinun kanssa. Meillä on syvä ystävyys.
Rakkaus on sitä, että sanon myös tiukasti, -
jotta peilaan sinulle sitä, missä pitäisi kasvaa.
Otan riskin, että saatat loukkaantua.
Siinä pitäisi olla rakkauden kautta löytävä keino, rakkaus ja totuus, -
armo ja totuus yhtä aikaa. Samoin seurakunnassa.
Totuus on se vaikea paikka.
Sanon raamatunpaikan, joka vasta avautui minulle.
Pietari oli Jeesuksen oppikoulussa Johanneksen evankeliumin lopussa.
Kun kolme kertaa kysyttiin, rakastatko minua, Pietari oli totuuden koulussa.
Jeesus käytännössä sanoi: "Nyt katsotaan sinun sydämeesi."
Mitä Pietari teki? Hän sanoi: "Entä tuo rääpäle, Johannes?
Hän nälvii minua ja johtajuuttani. Mene sille saarnaamaan."
"Ei ollenkaan. Nyt puhutaan sinusta niin pitkälle, että muistat, -
että sinun johtajuutesi on alhaaltapäin tulevaa johtajuutta."
Siten ottaa pieniä karitsoja syliinsä.
Kun menee itsensä yhä uudelleen, voi nähdä toiset.
Siis totuus ja armo.
Sanotaan, että totuus on sodassa ensimmäinen uhri.
Se on niin vaikeaa. Sekin, että ex-vaimoni oli pakko lähteä.
Totta. Olenko ihmishirviö?
Ei vaan kohtelin tässä... Ja toinen vaimoni sanoo samaa.
Silloin minun on pakko ymmärtää, että minun on kasvettava.
"Jeesus, auta minua tässä."
Eli totuus, ja kun sen jättää Jeesukselle, -
Hänellä on voima, taito käsitellä se. - Se on juuri niin.
Yksi minulle tärkeä raamatunkohta tuli profetiana tilanteessa, -
jossa eräs nainen tuli hotelliaamiaisella luokseni ja sanoi, -
että hänellä on minulle Sana Jumalalta.
Säikähdin, että minut tuomitaan, koska tiesin, -
että elämässäni on haava ja synti, mitä en pysty korjaamaan.
Läheisriippuvuus ja salasuhde henkisesti. Se oli Jeremian kirjasta.
Menin saman tien hotellihuoneeseen lukemaan sen.
Siinä Jumala sanoi, totuus ja armo: "Jaakko, parantumaton on haavasi.
Kaikki ovat hyljänneet sinut. Kukaan ei sinua paranna."
Ajattelin: "Jeesus olen täysin tuhottu. En pysty."
Hän jatkoi: "Mutta minä parannan sinut."
Totuus ja armo. Ja Hän on tehnyt sen.
Hän ei pyydä meitä korjaamaan itseämme vaan näkemään.
Näen, että olen sairas. Sairaita varten Hän on tullut, ei terveitä.
Ehkä mieheys on sen näyttämistä. Totuutta ja armoa.
Tässä uudessa yhdistyksessäsi -
on armo ja ajatus siitä, että on ihmisiä, -
jotka haluaisivat tulla sisäpiiriin, eli seurakuntaan, kirkkoon, -
mutta joku siinä on, että he pysyvät ulkopuolella.
Siinä on valtavan paljon työmaata tehtäväksi.
Mikä voisi sen muuttaa?
Olen nykyään liian sopimaton, monesti, pönttöihin julistamaan.
Saatan kysyä seurakunnalta: -
"Voisitko sinä, joka nyt olet paikan päällä, tulla tänne eronneena, -
sinun riippuvuutesi paljastuneena, selittelemättä syntisenä?
Voisitko sinä tulla seurakuntaan kokien, -
että ilmeet ja kaikki tarkoittavat, että kannamme sinua ehjäksi?
Mietin, että minä en pysty, -
koska me jo ilmeillä osoitamme toisillemme ylemmyyttä.
Se on ihmiseen kytketty syntisyys, ei vain tekosyntiä -
vaan sitä, että 'minähän olen parempi'.
Suojelen itseäni siltä, etten minä voi olla alaston tai syntinen.
Tehdään arvoasteikkoja.
Jos seurakunnasta tulisi kokemus totuudesta, voiko sinne tulla.
Ulkopuolella on tuhansia ja me ihmettelemme, -
miksi seurakunnat eivät täyty. Siksi, kun meillä ei ole evankeliumia.
Jeesuksen ympärillä kuhistiin. Miksi ei meillä kuhise?
Tämä on tosi hyvä asia. Miksi on näin?
Raamatussa sanotaan, että ihmeet ja merkit seuraavat julistettua sanaa.
Ihmeitä ja merkkejä ei Suomessa paljon tapahdu.
Mistä se johtuu? Onko julistetussa sanassa jotain vikaa?
On. Anteeksi vaan mutta otan riskin, että minut heitetään pois työstäni.
Siinä on se vika, ja ennen kaikkea minulla on se vika, -
etten uskalla puhua Jumalan lakia loppuun saakka niin, -
että se velvoittaa miehenä minua.
"Jaakko, rakasta puolisoasi kaikesta huolimatta."
Se ei jää siihen, että kunhan en tee huorin, en polta tupakkaa.
Kunhan en, ja sitten olen terve. Se ei pidä ollenkaan paikkaansa.
Totuus menee paljon syvemmälle, meidän motiiveihin, tunteisiin -
ja armokin menee niin syvälle.
Olen opettanut, onko Jeesus kolmen metrin Pelastaja.
Jos on sadan metrin kaivossa itsensä kanssa, ja olen ollut siellä, -
ja julistetaan evankeliumia, että Jeesus on hyvä uutinen.
Hän tulee 96 metriin, kunhan ponnistat vähän matkaa. Etkö pysty?
En pysty. En saa kiinni.
Mutta Jeesus, Vapahtaja, tulee ja köyttää minut pelastusvaljailla -
ja Hän tekee sen yksin. Siitä syntyy valtava kiitollisuus: -
"Rakastit minua näin paljon." Syntyy rakkaus.
"Jeesus, olet ihmeellinen. Mitä haluat minun tekevän?
Ai niin, rakastavan vaimoani."
Se tuli ihmeellisen Jeesuksen ja oman syntisyyden kokemuksen kautta.
Joku sanoi kerran, -
että Jumala, Taivaan Isä, rakastaa sinua yhtä paljon kuin Jeesusta.
Jos ajattelet sitä, että Hän rakastaa sinua yhtä paljon kuin Jeesusta, -
niin ajattele, millainen Isä meillä on.
Sanoit hyvin sen. Minun isättömyyden kokemukseni kautta -
olen vasta tänä keväänä ja kesänä pystynyt vähän katsomaan itseäni -
ja kuulemaan toisia.
Pystyn kysymään: "Kerro, mikä sinun kipusi on?" Ja niitähän riittää.
Olen tajunnut, että Jumalan valtakunnassa -
Isä rakastaa minua joka tapauksessa.
Hän tietää, joten mitä pelättävää minulla on kuulla sitä.
Olen joka tapauksessa syntisempi, kuin he pystyvät luettelemaan.
Mikäs pelko minulla on?
Totuus vapauttaa minua rakastamaan, ja se on pyhitystä.
Joh. 17:ssä Hän sanoo: "Niin kuin Isä rakastaa minua" ja "Minä olen Isässä."
Eli samalla rakkaudella.
Sehän on armahtavaa rakkautta, koska me olemme syntisiä.
Se on vastaan juoksevaa rakkautta.
Olen paljon syyllistänyt itseäni: "Pysykää minussa, niin sitten kaikki..."
Mutta Jeesus sanoo: "Pysykää minun rakkaudessa."
Siinä on minun parannuksen ja kilvoittelun paikka.
En uskalla häpeän lapsena ja vihollinen sanoo: -
"Et sinä, Jaakko, kelpaa" ja minä käännän selkääni.
Onneksi Jeesus aina sanoo: "Jaakko, tule takaisin."
Pitäisikö meidän lähteä siitä, että kun näin on Sanassa, -
niin Hän rakastaa minua. Ja piste. Minä olen rakastettu.
Lähdetään siitä, eikä pohdita, että tein semmoista ja tämmöistä.
Joo, ne tekosynnit tulee. Eräs raamatunopettaja sanoi: -
"Voi olla, että huomaan taivaassa, -
että pahin syntini on se hyvä, mitä en tehnyt vaikka naapurille, -
enkä tajua sitä. Keskityn vain syntiin, mikä on myös syntisyyttä."
Ajattele, jos Jeesus olisi tänään tässä.
Näen, mitä Hän teki Sakkeukselle, Sykarin kaivon naiselle, Filippukselle.
Hän rakkautensa oli niin valtavaa, että se mullisti. Ihmiset jättivät taustansa.
Hän oli totta. Sykarin kaivon naisellekin rakkaus oli totta, -
mutta: "Sinulla on seksuaalisesti iso haava."
Nainen oli kauhuissaan ja valehteli Jeesukselle: -
"Ei minulla ole miestä". Jeesus: "Avataanpa yhdessä sitä."
Ja sitten totuus ja rakkaus. Kunpa tätä osaisin tehdä.
Mikä ilo ja helpotus tulee ihmiselle, -
kun valhe tai pimeydessä oleva asia paljastetaan.
Ja mikä kuorma menee pois.
Kun syöpäkin leikataan, niin onhan se aluksi kipeä, kun se on leikattu.
Kestää jonkin aikaa, ja ruumis paranee.
Minun on pakko sanoa tähän intiimisti tästä henkisestä salasuhteesta.
Kaipasin, että joku rakastaa minua. Se kipu oli valtava.
En voinut kenellekään puhua siitä 10 vuoteen, ja se kalvoi minua.
Se imi minusta voimat pois. Jos olisin voinut kertoa jollekin, -
niin olisin vapautunut koko asiasta. En pystynyt, kun häpeä oli niin valtava.
Jos kerron, en kelpaa kenellekään.
Ihmisen suurin ongelma on syyllisyys.
Tästähän tulee syyllisyys, kun tekee häpeällistä tekoa. - Kyllä.
Se on asia, jota aika ei paranna. Ei koskaan.
Päinvastoin, kuten äsken kerroit.
Raamatussa on se, kuinka se paranee.
Jeesuksen Kristuksen veri puhdistaa.
Johannes puhuu, että jos tunnustamme syntimme, -
monikossa oikeat todelliset synnit, niin Hänen verensä puhdistaa.
Kun Daavid Batseban kanssa lankesi, -
siis surkea lankeaminen, uskomaton vääryys, -
niin hän sanoi: "Jumala, olen tehnyt sinua vastaan, -
sinun totuuttasi vastaan. Jos vielä uudistat minut."
Hän tekee löydön. Hänellä ei ole muuta uhrattavaa kuin särkynyt sydän.
Se on minun uhrini. Haluan kertoa: "Tällainen Jumala sinulla on."
Psalmissa 51 hän sanoo: "luo minuun puhdas sydän."
Silloin hänelle luotiin uusi puhdas sydän.
Hän oli vastaanottajana.
Hän meni lopulta itseensä vuoden paatumuksen jälkeen.
Omatunto paatuu lopulta ilman totuutta. Ristiriita on kestämätön.
Omatunto, -
jos asiaa ei pysty korjaamaan, häiritsee ihmisen elämää.
Se häiritsee todella paljon. Psykologiassa puhutaan siitä, -
että näkymätön ihminen kantaa raskaita kiviä.
Ihminen väsyy sisältä, jos joutuu elämään syyllisyydessä ja häpeässä.
Yksi nainen kertoi, että hän joutui etsimään koko Suomen läpi, -
että löysi yhden papin, joka kuunteli tuomitsematta avioerosta.
Onko niitä, jotka pystyvät kuulemaan? Mitätöimättä Jumalan Sanaa.
Yksi sana, josta voisimme puhua, on anteeksianto.
Anteeksianto on semmoinen....
Kun ihminen on tunnistanut ja tunnustanut syntinsä, -
ja pyytänyt anteeksi, niin niitä kaivetaan loppuelämä.
Itse huomaan ja vihollinen nostaa koko ajan niitä: -
"Jaakko, katso nyt entisyyttäsi."
Sekin on lopulta itsekeskeisyyttäni ja Jumalan Sanaa vastaan.
Jos Jumala on unohtanut, pitäisi, kuten Paavali sanoo: -
"unhottaen sen, mikä on takana."
Eli eilisenkin epäonnistumisen, ja tänään viestin rakkautta.
Ajattele, mikä vapaus tulee siitä. Siitä ilo tulee, kun voi sanoa: -
"Iloitkaa aina Herrassa ja joka hetki".
Monet laittavat viestiä tai soittavat, kun heillä on näin paljon kaikkea.
He kaipaavat kuulla, että he kelpaavat. Armo on koko elämänkirjoa suurempi.
"Juokse tuhlaajapoika ja tule." Mullistus tapahtuu rakkauden piirissä.
Se on sitä, että suostuu kääntymään Hänen puoleensa, joka on rakkaus.
Vielä ottaisin tähän, kun puhuimme, että reuna-alueilla on paljon ihmisiä.
He eivät tiedä Jumalan hyvyyttä, -
sitä, miten valtava aarre on Jumalan hyvyys.
Kunpa he pääsisivät kokemaan, he, joille ei ole kerrottu.
He ajattelevat, että tuolla on vähän paremmat ihmiset.
Kunpa he tulisivat katsomaan Jumalan hyvyyttä.
Se on meidän julistajien vastuulla. Me luodaan se ilmapiiri.
Jos kerromme, että meillä on heikkouksia, -
mutta ei kerrota, mitä ne on, niin ihmiset luulevat: -
"On noilla vähän heikkouksia, mutta meillä on tämmöisiä. Ei me kelvata."
Jos uskallamme tulla ulos naamareista, -
julistajatkin pikkutakeista pois, niin se koskettaa.
"Ai, sinullakin on masennusta." "Ai, minäkin kelpaan."
Kun meiltä kysytään: "Voiko Jumala siunata uuden avioliiton?", -
niin minä olen uudessa avioliitossa.
Kyllä Jumala tuntuu siunaavan. Hän on tämän päivän Jumala.
Käsitellään ne Hänen kanssaan ja tehdään parannusta, -
mutta ei se ole isoin synti, vaan se, miten kohtaamme tänään rakkaita.
Nyt on kaksi ja puoli minuuttia aikaa. Annan vähän enemmän aikaa.
Sano katsojillemme, mitä Pyhä Henki sanottavaksi antaa.
Sanon vähän samasta asiasta kuin viime ohjelmassa.
Jumalan Henki tuntuu haluavan sekä totuutta että armoa.
Hän haluaa puhua meille niin, että huomaamme, ettei vika ole toisessa, -
eikä välttämättä seurakunnassa tai puolisossa, vaan minussa.
Vastustan totuutta minusta, koska pelkään olevani arvoton.
Jeesus ei koskaan tee arvottomaksi vaan totuuden avulla -
imee itselleen sen häpeän, täyttää rakkaudellaan, -
tekee vallankumouksen.
Se ei voi tapahtua, jos ei häpeän ovea avata.
Hän on onneksi pitkämielinen.
Hän tekee työtä vuosia, että saisi mullistaa -
ja lopulta uskoisimme, että ihana Jeesus ei koskaan jätä.
"Sinä olet vierellä kaikkien ongelmien jälkeenkin." Sitä on kristinusko.
Ajattelen, että sen kokemalla me Sykarin kaivon naiset ja miehet -
lähdemme viemään samaa sanomaa eteenpäin.
Minun elämä on, mutta minulla on ihana Jeesus.
Se on totta ja sitä kautta tulee herätys.
Minusta se menee jo kristikunnan laitamilla.
Minä kipuilen ja kyselen, että huomaako seurakunnat ja järjestöt, -
vai jämähtääkö ne sinne omaan ns. näyttelyynsä. Vahvasti sanottu.
Jämähtääkö Jaakko näyttelyynsä, nykyiseen tilaan, -
vai pystyykö näkemään, että Jeesus toimii ulkopuolisten keskellä?
Hän aina toimii siellä ja kutsuu meitä operoimaan särkyneiden luokse.
Hän tuntuu tarvitsevan niitä Pietareita, jotka on niin langenneita, -
että osaavat kuulla särkynyttä ja sanoa: -
"Sinä kelpaat. Kristus rakastaa juuri sinua -
ja haluaa ottaa työhönsä kertomaan Hänestä." Se on minusta ihmeellistä.
Meidän tulisi ymmärtää, että Jeesus kuoli meidän kaikkien syntien tähden.
Hän todella rakastaa jokaista luotua.
Ei Hän tuomitse vaan tuli pelastamaan.
Hänessä on kaikki tiedon ja viisauden aarteet.
Kaikki elämiseen tarvittava on Häneltä lahjaa.
Tämä vielä. Sain kysymyksen: -
"Armo kyllä, mutta minä olen tämmöinen. Riittääkö armo?"
Vastaan: "Riittää." Ei ole mitään, mihin se ei riitä. Armo myös mullistaa.
Tähän on hyvä päättää.
Kiitän sinua, että saimme Pyhän Hengen johdossa rupatella.
Uskon, että Pyhä Henki tietää, mitä Hän meidän kautta halusi sanoa.
Kiitos sinulle. - Tämä oli ihanaa. Kiitos.
Olkoon Herra aina johtamassa sinua, kun hyvin paljon käyt opettamassa.
Kiitos. Tämä oli kivaa.
Mikäli tämä ohjelmasarja on koskettanut sinua, -
voit olla tukemassa sen tuottamista.
Voit soittaa numeroon 0600-02030. Puhelun hinta on noin 13 euroa.
Tai voit lahjoittaa ruudussa näkyvälle pankkitilille -
käyttäen viitettä 8617. Kiitos tuestasi.
Tekstitys: A. Eskola