ISANDA LAUAS
Tere tulemast saatesse!
Mina olen Martti Ojares
ja mu külaline on Jaakko Pirttiaho.
Tere tulemast! - Tänan!
See on meie 2. saade.
Esimeses saates puudutasime su elus olnud raskeid asju.
Sellest, kui puu sulle peale kukkus ja sind ähvardas surm ning halvatus.
Samuti rääkisime mitmetest asjadest ka su usuelus.
Aga teist saadet alustame nii,
et me räägime sellest, mida Jumal ootab meilt - meestelt.
Et meie, mehed, oleksime sellised nagu Piibel räägib
ja teaks oma peamist rolli.
Mu meelest on tänapäeva mehed hukka või kaotsi läinud.
Nad pole võtnud autoriteedi rolli ei peres ega ka muudes asjades.
Samas tean, et lapsed vajavad meest, isa ligiolu ja kõike seda.
See on nende jaoks ääretult tähtis.
Tänapäeval aga kasvab abielulahutuste ja kõige muu arv.
Mida sa piibliõpetajana ütleksid - kust tuleks alustada?
Mis peaks juhtuma,
et mehed astuksid sellesse rolli, kuhu Piibel neid kutsub?
See on väga hea ja sisuline küsimus.
Alustaksin sellest, et kui mu naine mu kõnesid kuuleb,
ütleb ta korduvalt, et soovib ka koju sellist Jaakkot.
Nii olen mõelnud: "Oot, oot, milline ma siis kodus olen?"
Esiteks see mõte, et Jumalariik peab tulema esile ka argipäevas.
See pole nii, et ma pumpan end parima olukorra jaoks vormi,
aga kodus olen kogu aeg kui kusagil eemal olev.
Mis puutub mehe ülesandesse,
siis Piiblis on nii selgelt kirjas:
"Armastage oma naist nagu Jeesus armastab kogudust!
Kohelge oma naist nagu nõrgemat astjat;
nagu väga väärtuslikku inimest.
Hellitage teda ja kandke tema eest hoolt!"
Seda on raske öelda...
Rääkides jumalariigi esiletulekust argipäevas ja just peres,
siis puudutab see esimese asjana su last ja naist.
Mina, piibliõpetaja, pean tunnistama, et olen selles asjas läbi kukkunud.
Seetõttu tekib ka palju tülisid,
mille käigus ma mõtlen, et just teine pool teeb valesti.
Siis aga tundub, et mingi väike hääl ütleb:
"Jaakko, oled sa armastanud oma naist nagu Jeesus?"
- "Mis see armastus nüüd ongi?
"Aaa, see on tingimusteta, kogu mõistust ületav."
Nii et kui ma siis järgin seda,
tuleb ka Jumalariik esile mu peres.
Sest kui Jumalariik tuleb esmalt esile mehe rolli kaudu...
See pole üldse šovinistlik, kes esmalt millegi üle otsustab,
vaid see loob naisele võimaluse astuda oma hiilgusesse
ja siis tuleb austus.
Seejärel aga puudutab see kõiki suhteid.
Ka minu suhteid mu vennaga näiteks.
Ühtlasi kandub see ka üle mu kuulutustöösse.
Mehe roll ja vastutus pole see, et ta saab juhtida ja valida,
vaid mul on vastutus, kuidas ma armastan.
Mõtlen sügavamalt, et naised vajavad kaitset. - Just.
Mehe ülesanne on kaitsta naist ja peret. - Just.
See ongi mehe roll.
Mõned ütlevad, et mehed ei saa sõnaõigustki,
sest naised on selles nii palju kiiremad.
Aga mees otsib viisi, kuidas täita seda rolli nii,
et ta võtab vastutuse ja teeb selle järgi.
Just nii.
Tihti takistab meid ka kartus kuulda teise sõnumit.
Hakkan mõtlema: "Oot, oot, kas ma tahan teada,
milline mees ma tegelikult olen Piibli järgi olnud?"
Ma ei saa kiidelda iseenda üle,
et kui tangin autot või hoian majapidamise korras,
siis olen hea mees.
Ma pean kuulama seda teist poolt, kellega koos olen
ja see on üsna raske.
Sest kui ta ütleb: "Jaakko, kardan, et sa kontrollid mind.",
siis tahaks öelda: "Ei, just sina kontrollid!"
Selle asemel, et öelda: "Jah, tõsi."
Kui ma vahel seda ütleksin ja kuuleksin -
see muudaks meie armastuse ja vabaduse veelgi sügavamaks.
Usun, et just pere on rünnakute sihtmärk.
Tänapäeva Soomes ka poliitilisel tasemel.
Seetõttu ka, kuna pered lagunevad,
on lastel ja noortel endisest rohkem vaimse tervise probleeme.
Kui mõelda hingevaenlase rünnakule, siis ta sihib just aluselemente -
pere - mees, naine ja lapsed.
See on üks selline asi.
Ühtlasi aga peitub oht ka selles,
kui üritatakse kokku segada kõik maailma usundid.
On mingi jumal, aga teda pole täpselt määratletud.
See on üks asi, mis viib "põhja" alt ära. - Jah.
Mul oli neid 3, aga üks ei tule meelde.
Selleks, et ühiskond võiks toimida nii, et siin oleks turvaline elada
ja inimesed kogeksid, et nende eest hoolitsetakse,
selleks peaks saama need põhielemendid toimima.
Jah. Arvan, et seal on palju needust stiilis: "Kui minu isa ei osanud,
siis ka mina ei oska tundeid peegeldada või edasi anda."
Olen näinud, et mu lapsed ja naine ei igatse ainult mu tugevuse järele,
aga ka seda,
et julgen oma tundeid näidata ja olla ka nõrk.
Nädal tagasi tundus, et see avas uuesti suhted mu lastega.
Nad kallistasid mind, andes mõista,
et ma ei pea olema kogu aeg tugev, vaid ehe.
See, mida igatsesin oma isalt ja igatsen praegugi,
on see, et ta võtaks vastutuse selle eest, mida ta teeb.
Sellest piisaks.
Ma võtan ka vastutuse oma tegude eest.
"Sorry, issil läks nüüd nihu."
Sellega seoses mõtlen ka Jeesuse korraldusele:
"Armastage üksteist selliselt!"
Kui üks inimenegi maailmas armastaks selliselt -
nö esimesena,
see see muudaks kogu maailma.
Sest Jeesus ju muutis maailma - armastades.
Vanadel aegadel räägiti,
et apostel Johannes kanti tooliga kogudusse
ja küsiti ta käest siis,
kas Jumal on andnud talle midagi teistele jagada?
Ta ütles korduvalt: "Lapsukesed, armastage üksteist!"
"Lapsukesed".
Nad arvasid, et ta on juba nii vana, et räägib kogu aeg ühte ja sama.
Nad nad küsisid ta käest,
miks ta räägib kogu aeg ühte ja sama?
Ta ütles: "See on Jumala poolt antud käsk."
See on käsk.
Seetõttu ka, kuna see on käsk, siis see on käsk.
Selles armastuses on nii, et Jeesus on täis armastust ja tõde.
Arvasin pikalt, et tõde on käsuseadus
ja arm tuleb alles siis, kui olen käsuseadust täitnud.
Kui aga võtta see minus olev tõde
ja samas armastus, mida tunnen su vastu,
sest meil on hea sõprussuhe,
siis mu armastus on ka see, kui ütlen sulle vahel midagi karmimat,
peegeldades sulle, kus peaksid veel kasvama.
Ühtlasi aga võtan ma selle riski, et sa võid solvuda mu peale.
Seetõttu peaks leidma armastuse kaudu selle abinõu,
kus armastus, arm ja tõde toimivad üheaegselt.
Nii nagu koguduseski iga inimese puhul.
Tõde aga on raske teema.
Jagaksin siinkohal ühe piiblikirjakoha, mis mulle hiljaaegu avanes.
Peetrus oli Johannese evangeeliumi lõpuosas
Jeesuse õppetunnis.
Jeesus küsis Peetruselt 3 korda: "Kas sa armastad mind?"
Peetrus viibis nö tõe koolis,
kus Jeesus ütles: "Nüüd, Peetrus, vaatame su südant."
Mida aga Peetrus tegi?
Ta ütles: "Aga see nõrk Johannes,
kes läbi evangeeliumi kuulutuse muudkui januneb juhtimise järele.
Äkki läheksid talle loengut pidama?"
- "Ei, ei! Me räägime hetkel sinust, et sul jääks alatiseks meelde,
et sinu juhikoht on alt poolt tulev koht."
Siis Ta aga võttis väikese lambatalle sülle,
andes mõista, et kui vaatad ikka ja jälle iseenda sisse,
võid näha ka teisi.
Nii et tõde ja arm käsikäes.
Nagu öeldakse - sõjas on tõde esimene ohver. - Just.
See on nii raske.
Mu eksnaisel oli kange kiire lahkumisega
ja ma mõtlesin: "Olen ma tõesti mingi koletis?"
Kui aga mu teine naine samad asjad esile tõi,
hakkasin mõistma, et ma pean selles vallas kasvama.
"Jeesus, aita mind selles!"
See on esimene samm. - Ehk siis tõde olukorra kohta
ja kui usaldada see Jeesuse hoolde, on Tal kogu vägi, et sellega tegeleda.
Nii see on.
Mulle tuli üks kirjakoht Piiblist prohveteeringuna olukorras,
kus üks naine tuli hotelli hommikusöögilauas mu juurde
ja ütles: "Mul on sulle sõna Jumalalt."
Mõtlesin: "Nüüd on asi halb. Nüüd mind mõistetakse hukka."
Teadsin, et mu elus on haavad ja patt, mida ma ei suuda parandada.
Sõltuvus ja vaimne salasuhe.
Ta rääkis vist millestki Jeremija 30. peatükist.
Läksin hotellituppa ja lugesin seda.
Seal siis Jumal ütles: "Su haavad on parandamatud.
Kõik su armastatud on su maha jätnud.
Mitte keegi neist ei tervenda sind."
Siis mõtlesin: "Jeesus, olen täiesti hävitatud.
Ma ei suuda enam!"
Aga Jeesus ütles: "Mina tervendan sind."
Taaskord - tõde ja arm.
Ja nii Ta ka tegi.
Ta ei palu meil iseendid tervendada,
vaid Ta tahab, et me näeksime, et oleme haiged.
"Ma tulin just haigete pärast, mitte tervete pärast."
Usun, et mehelikkus peegeldubki tõe ja armu väljendamises.
Sinu uues ühingus on arm ja mõte selle kohta,
et on inimesi, kes tahavad tulla sisse ehk tulla kogudusse või kirikusse,
aga seal on miskit, mis jätab need inimesed väljapoole.
Nii on selles vallas väga palju tööd, mis tuleks ära teha.
Mis sa arvad, mis võiks seda olukorda muuta?
Olen praegusel hetkel vist veidi sobimatu midagi ütlema,
aga ma küsiksin näiteks koguduse liikmete käest:
"Kas sina, kes sa siin koguduses käid,
kas sa tuleksid siia, kui oleksid lahutatud
või kui su sõltuvused oleksid päevavalgele toodud
või lihtsalt muudmoodi patusena?
Kas saaksid tulla siia kogudusse,
kogedes, et inimesed ilmed ja suhtumine viitavad sellele,
et nad kannavad su läbi, et saaksid terveks ja korda."
Mõtlesin, et mina seda ei suudaks,
sest me ainuüksi oma pilkudega juba väljendame teistele oma ülemlikkust.
Inimestesse on seotud patusus.
See pole mitte teeseldud patt, vaid mõte: "Mina olen parem!
Ma peangi olema, sest kaitsen end selle läbi selle eest,
et minu alastiolek ja patusus ei tuleks välja."
Aga mõte kogudusest, kust tuleb tõde tegelikkuse kohta
ja sellest, kas sinna võib minna...
Väljaspool kogudust on tuhandeid inimesi,
aga me imestame, miks kogudused ei täitu?
Mina ütlen - seepärast, et meil pole evangeeliumi.
Jeesuse ümber kogunes kõikvõimalikke inimesi.
Miks meie ümber ei kogune?
See on jah huvitav, miks nii pole?
Piibel ütleb: "Imed ja tunnustähed järgivad kuulutatud Sõna."
Soomes neid imesid ja tunnustähti nii palju ei juhtu.
Millest see tuleb? Kas kuulutatud Sõnas on miskit viga?
On.
Vabandust!
Riskin siin sellega, et mind kõrvaldatakse töölt,
aga selles ja eelkõige ka minus on see viga,
et ma ei julge Jumala seadusest rääkida lõpuni nii,
et see kohustaks mind mehena
"Jaakko, armasta oma abikaasat vaatamata sellele, et"
See ei tohi jääda tingimuse taha:
"Kui ta ei hoora, kui ta ei suitseta jne.,
siis ma olen terve."
See pole üldsegi nii.
Tõde läheb palju sügavamale - meie motiividesse ja tunnetesse.
Ka arm läheb nii sügavale, et...
Olen sageli õpetades küsinud: "Kas Jeesus on 3 meetri päästja?"
Kui sa oled 100 m sügavuses kaevus...
Ma muide olen olnud 100 m sügavuses kaevus.
Ja siis sa kuuled evangeeliumi kuulutust
ja head uudist, et Jeesus tuleb 96 m sügavusele,
kui vaid suudad ise ülejäänud maa pingutada.
Aga ma ei suuda.
Püüan, aga nibin-nabin ei ulatu Temani.
Aga see sama Päästja, Jeesus, tuleb ja seob mind päästerakmetega.
Ta teeb seda üksi.
Sellest aga tekkib tohutu tänulikkus.
Sellest, et Ta armastas mind nii palju, tekkib minus armastus.
"Jeesus, Sa oled imeline! Mida Sa tahad, et ma teeksin?
Aa, et ma armastaks oma naist?"
See kõik tuleb imelise Jeesuse ja ehk ka mu enda patususe kaudu.
Keegi ütles: "Jumal, taevane Isa
armastab sind sama palju, kui Jeesust."
Kui mõelda sellele,
et Ta armastab sind sama palju, kui Jeesust,
siis mõtle, milline Isa meil on!
See on hästi öeldud.
Suutsin oma isatuse kogemuse kaudu tänavu kevadel ja ka suvel teha seda,
et vaatasin vähem enese peale ja kuulasin teisi rohkem.
Ma suutsin küsida: "Milline on su valu?"
Sellest piisas.
Kogesin, et Jumalariigis armastab Isa mind igal juhul.
Ta teab seda ja seetõttu, miks ma peaksin kartma seda kuulda?
Teisalt olen ma patusem, kui keegi suudab mulle ette lugeda.
Mida ma siis kardan?
Tõde vabastab mind rohkem armastama.
See on pühitsus.
Johannese 17:
"Nagu Isa armastab mind ja ma olen Isas."
Ehk siis sama on armastusega.
See on armuandev armastus, sest me oleme ju patused
ja Tema annab meile armu.
See on vastutulev armastus.
Olen end süüdistanud
selle kirjakoha tõttu: "Jääge minusse, siis kõik..."
Aga Jeesus ütleb ka: "Jääge minu armastusse!"
See on minu paranemise koht.
Nii ei pea ma Jumala lapsena häbenema,
arvates, et sellest ei piisa.
Kui aga saatan ütleb: "Jaakko, sa pole kõlblik!",
pööran seepeale selja.
Õnneks ütleb Jeesus seepeale: "Jaakko, tule tagasi!"
Peaksime vist rohkem lähtuma sellest nagu Piiblis on öeldud:
"Me oleme armastatud" ja punkt.
Ma olen armastatud.
Me ei lähtu sellest, et tegime seda, teist ja kolmandat.
Neid teeseldud patte tuleb ikka ette.
Üks piibliõpetaja ütles hästi, et võib-olla ma näen taevas seda,
et mu halvimad patud on just need heateod,
mida ma ei teinud näiteks naabritele ja ma ei saanud sellest arugi,
sest keskendusin mõnele muule patule.
Aga enesekesksus on ka patt.
Mõelgem, kui Jeesus oleks täna siin.
Näen, mida Ta tegi Sakkeusele, Samaaria naisele ja Filippusele.
Tema armastus oli nii suur, et see muutis kõik.
Inimesed jätsid maha oma endise elu.
Ka Samaaria naise jaoks oli armastus tõde.
"Sul on seksuaalselt suur haav."
Naine oli hirmul ja kartis paljastamist,
mistõttu ta valetas Jeesusele: "Mul pole meest."
Jeesus aga vastas: "Pole hullu, vaatame koos seda asja."
Sealt tulid tõde ja armastus.
Kui vaid me oskaks ka seda inimestele jagada.
Millist rõõmu ja kergendust inimene kogeks,
kui see vale ja pimeduses olev asi saaks paljastatud.
Milline koorem langeks nende õlgadelt.
Näiteks, kui opereeritakse vähki, siis operatsiooni ajal on ka valus.
See valu kestab mõnda aega, aga siis keha terveneb.
Pean siinkohal jagama oma intiimsest vaimsest salasuhtest.
Igatsesin, et keegi armastaks mind. See valu oli nii tugev.
Ma ei suutnud sellest 10 aastat kellelegi rääkida.
See sidus mu kinni.
See imes minust välja kõik jõuvarud.
Kui oleksin saanud sellest kellelegi rääkida,
oleksin ka suutnud sellest kõigest vabaneda.
Aga ma ei suutnud, sest mul oli suur häbitunne.
Kui oleksin sellest rääkinud, poleks ma kellelegi kõlvanud.
Inimese suurim probleem on tema süütunne. - Just nii!
See tekitab süütunnet, kui teed mõne häbiväärse teo.
See on miski, mida aeg ei paranda.
Hoopis vastupidi nagu äsja rääkisid.
Piiblis aga on öeldud, kuidas see paraneb.
Jeesuse veri on see, mis puhastab.
Just. Johannes räägib,
et kui me tunnistame oma patud - mitmuses, oma tõelised patud,
siis Jeesuse veri puhastab need.
Kui Taavet langes koos Batsebaga, oli see täiesti hale langemine.
Uskumatu eksimus.
Ta ütles: "Jumal, ma olen eksinud Sinu ja Su tõe vastu.
Kui Sa veel vaid uuendaksid mind!"
Siis ta leidis, et tal pole muud ohverdada,
kui vaid oma katkine süda.
"See on minu ohver."
Sellest tahan rääkida ka teistele patustele.
Sul on selline Jumal!
Psalm 51: "Loo mulle uus puhas süda!"
Talle loodi uus puhas süda.
- Ta oli vastuvõtlik, aga samas just tõde...
Tõde, mis vabastas peale aastate pikkust paadumust.
Sest südametunnistus paadub ilma tõeta
ja vastuolud on lõputud.
Südametunnistusega on nii,
et kui teatud asja ei saa korda, siis see segab inimese elu.
- Kohe väga palju segab.
Psühholoogias öeldakse,
et nähtamatu inimene kannab raskeid kive.
Seetõttu inimene väsibki sisemiselt, kui elab süütunde- ja häbiga.
Mäletan, kuidas üks naine rääkis,
kuidas ta otsis üle kogu Soome ühtki pastorit,
kes kuulaks ta ära ega mõistaks kohe lahutuse tõttu hukka.
Kas meil Soomes on neid, kes suudavad ära kuulata,
seejuures Jumala Sõna tühistamata?
Üks asi, millest veel rääkida võiks, on andestamine.
Andestamine tuleb siis,
kui inimene tunnistab oma eksimused ja palub nende eest andeks.
Ilma, et neid kaevataks kogu ülejäänud elu veel esile.
Ka mul endal on selles osas raske,
kui hingevaenlane muudkui kaevab erinevaid asju esile.
Samas on see enesekesksus ja Jumala Sõna vastane,
sest Jumal on need kõik juba unustanud.
Ka Paulus ütles tõsiselt: "Unustage see, mis on selja taga!"
Nii et kui eile läkski abikaasa osas nihu,
siis täna ma peegeldan juba armastust.
See on igapäevane võitlus.
Milline vabadus ja rõõm sealt tuleb!
Piibel ütleb ka: "Rõõmutsege Jumalas igal ajal!"
Paljud saadavad mulle sõnumeid või helistavad,
et neil on seda kõike nii palju.
Nad igatsevad kuulda, et nad on kõlblikud;
et arm on palju suurem, kui kogu elu kokku
ja sa võid tulla.
"Kadunud poeg, tule!"
Ja toimub ka selle armastuse sees muutumine.
Tuleb nõustuda pöördumaks Tema poole,
kes armastab.
Räägime veel sellest,
et nö äärealadel on palju selliseid inimesi,
kes ei tea midagi Jumala headusest;
sellest, kui suur aare on Jumala headus.
Neile pole keegi sellest rääkinud ja nad pole seda kogenud.
Nad arvavad, et koguduses lihtsalt on veidi paremad inimesed jne.
Aga see oleks nii oluline,
et nad tuleksid ise vaatama seda Jumala headus.
See on meie, kuulutajate, vastutus.
Me meie loome selle keskkonna.
Rääkides, et meil on oma nõrkused,
aga mitte öeldes, mis need on,
siis inimesed arvavad, et kirikurahval küll on oma nõrkused,
aga nende omad on palju suuremad ja seepärast nad ei kõlbagi.
Kui jutlustajad aga julgeksid maskide alt või jope seest välja tulla,
siis see puudutab.
"Aa, ka sa koged masendust! Sul on ka see ja teine...
Aa, ka mina olen kõlblik."
Meilt küsitakse, kas Jumal saab õnnistada uut abielu?
Me oleme uues abielus. Mina olen ka.
Jumal tundub õnnistavat, sest Ta on tänase päeva Jumal.
Me arutame need asjad koos Temaga läbi,
parandame meelt jne.
Kõige olulisem on see, kuidas täna oma armsaid kohtleme.
Meil on nüüd veel 2,5 minutit aega. Annan natuke rohkem.
Ütle vaatajatele, mida Püha Vaim sulle öelda annab.
Ütlen midagi sellist nagu ka me eelmises saates.
Jumala Vaim tahab nii tõde kui ka armu.
Ta tahab meile rääkida nii,
et näeksime, et see pole kinni kellegis teises.
Mitte tingimata koguduses ega ka abikaasas, vaid just minus.
Ma olen sellele minus olevale tegelikkusele nii vastu,
sest kardan, et olen väärtusetu.
Aga Jeesus ei tee kedagi kunagi väärtusetuks,
vaid imeb kui tõe abil selle häbi endasse
ja täidab meid armastusega, tuues me ellu täieliku pöörde.
See aga ei saa juhtuda, kui me ei tee seda häbi ust lahti.
Õnneks on Ta pikameelne,
tegeledes meiega kasvõi aastaid, et tuua seda muutust me ellu
ja et hakkaksime lõpuks uskuma,
et me imeline Jeesus ei jäta meid kunagi.
"Sa oled siin mu kõrval ka peale kõiki neid probleeme."
See ongi ristiusk.
Usun, et seda kogedes
viime me - Samaaria kaevu mehed ja naised
sama sõnumi teistele edasi.
"Jah, mu elu on vahel erinev, aga mul on imeline Jeesus."
See on tõde ja seda kaudu tulebki ärkamine.
Usun, et see on see,
kuidas kristlaskond jõuab nende äärealadeni.
Tahaks kangesti küsida,
kas kogudused ja organisatsioonid märkavad seda
või jäävad nad oma "näitemängu" kinni?
Või kas mina, Jaakko,
jään oma "näitemängu" ehk oma praegusesse olukorda kinni?
Või näen ma, et Jeesus tegutseb ka väljaspool olijate keskel?
Sest Ta alati tegutseb seal,
kutsudes meidki katkiste inimestega tegelema.
Läheme me?
Vahel tundub, et Ta vajab selliseid "Peetrusi",
kes on nii langenud,
et ta oskab kuulda seda katkist inimest
ja öelda talle: "Sa kõlbad, sest Jeesus armastab just sind
ja tahab võtta sind enese juurde tööle rääkimaks Temast."
Minu meelest on see imeline!
Me peame selgelt mõistma, et Jeesus suri kõigi me pattude eest
ja armastab ehtsalt igat oma loodut.
Ta ei mõista hukka, vaid Ta tuli päästma.
Temas on kõik teadmise ja tarkuse aarded.
Kõik, mis eluks vajalik, on Tal kingitusena meile.
Sain küsimuse: "Arm armuks,
aga ma olen nii patune, et kas armust ikka piisab?"
Ma vastan: "Piisab!
Pole midagi sellist, mille jaoks sellest ei piisaks.
Aga arm ka muudab."
Siin ongi hea selle mõttega me teine saade lõpetada.
Tänan sind selle eest,
et saime Püha Vaimu juhtimisel neist asjadest vestelda.
Usun, et Püha Vaim teab, mida meie kaudu öelda.
Aitäh sulle! - Väga vahva oli!
Jumal juhtigu sind alati, kui käid õpetamas!
Aitäh, väga vahva oli!
Kui soovid toetada Eesti TV7 tööd, helista 900 1770 (kõne hind 10 euri).
Võid anneta ka pangaülekandega, leides me andmed www.tv7.ee Aitäh!
Tõlge: Raul Jürimaa