ISANDA LAUAS
Tere tulemast saatesse!
Mina olen Martti Ojares
ja mu tänane külaline on Jaakko Pirttiaho.
Tere tulemast Jaakko! - Tänan!
Uurisin Google'st veidi,
mida sa oma tegevuse ja ka iseenda kohta kirjutad.
"Olen Jaakko Pirttiaho Jyväskyläst, puu alla jäänud endine politseinik.
Praegu olen piibiliõpetaja, bloger, kirjanik ja kahe noore poisi isa.
Varem tegin vaimulikku tööd
ja olin evangeelses koolis ja Soome Piiblikoolis.
Samuti olin Rahva Piibliseltsis.
Nüüdne töö jätkub Jumala armust meie ühingu tegevuse juhina."
Siin on kokku võetud kogu su tegevus enne ja nüüd,
mõeldes ka saateajale.
Me teeme sinuga kaks saadet.
Esimeses osas vaatleme su elu algust
ja seda, mis juhtus sul politseis töötamise ajal.
Nii et alustagem!
Tore oli siia tulla!
Kui seda juttu ise kuulata,
siis sellega meenub palju haigetsaamisi,
peale mida Jumal tõstis uuesti üles.
Siis aga jälle tunne: "Ma pole kõlblik", mispeale Jumal tõstis taas üles.
Aga lühidalt öeldes on see suur ime, et olen üldse siin.
See on tõesti nii.
Sest äikesetormi ajal lõi välk ühte puuse,
mis pidi sinult elu võtma
ja sa oleksid pidanud surema, mitte praegu siin istuma.
Aga sul oli õnne.
Su keha oli osaliselt halvatud ja sul olid ka suured valud,
mida oled kannatanud viimased 10-12 aastat.
Räägi neist oludest, kui see äikesetorm tuli.
Kus sa siis olid? Metsas tööl?
See ongi huvitav lugu.
Inimesed ikka küsivad: "Mis puud sa langetasid?
Kas langetasid puud või oli see tuulemurd?"
Ei olnud see ega teine.
Olime varasemas politsei öövalves töökaaslasega rääkinud:
"Oleks kummaline või imelik, kui jääksime tormi ajal puu alla."
Just hiljuti oli seal mingi tugevamat sorti torm.
Pidin järgmisel ööl uuesti tööle minema.
Nende vahel läksin päeval poegade- ja naisega
ämma ja äia suvemajja.
Tegin suvemaja õuel plekksepa töid, kuniks hakkas kergelt sadama.
Siis kutsuti meid sööma
ja ma panin tööriistad äiapapa autosse,
mispeale "film katkes".
Sel hetkel langes maja teiselt poolelt mu peale üks suur mänd.
Mul on isegi üks puutükk sellest alles. See langes otse mu kaela peale.
Ka see auto muutus hetkega romuks.
Sain maas lamades taas pildi ette ja mõtlesin: "See pole võimalik!"
Mõtlesin: "Mis nüüd juhtus?"
Siis meenus see politsei vaist, et ma ei saa hingata
ja mul pole enam pikalt elada jäänud.
Nägin, et see puu oli kukkunud mu peale.
Tundsin end imelikult ja teadsin, et pean kohe püsti saama!
Aga miski ei toiminud.
Siis sain aru, et mul oli veel umbes minut aega elada jäänud.
Teadsin, et kaotan teadvuse ja mind keeratakse teise asendisse,
aga teadsin ka, et kui selgroog on katki, ongi kõik.
Mäletan, kuidas äi jooksis teiselt poolt maja kohale.
"Oi appi, peast tuleb verd!"
Siis mõtlesin, et kohe saabub surm.
Ainuke, mida suutsin äiale viimaste jõuduvarudega öelda, oli:
"Kuuluta mu patud andeks antuks!
Ma ei suuda enam! Ma lähen nüüd ära."
See võib olla päästiski su elu? - Jah.
Taevas kuuldi seda, et sa parandasid meelt
ja sa olid taevakõlbulik.
Samal ajal seadis Jumal su jaoks plaanid ja eesmärgi,
aga inimlikult vaadates oli see vaevaline rännak.
Oli küll.
Kirjutasin enne seda ühe raamatu.
Õpetasin politsetöö kõrvalt Piiblit.
Siis see "film" katkes äkitselt ja ma sain aru,
et nüüd olid kaalukausil mu head ja halvad teod.
Kõigele vaatamata mu enda elust ei piisa.
See on tunne,
mille peale inimene ei mõtle enne, kui ta enam midagi muuta ei saa.
Ta ei saa teha enam ühtegi telefonikõnet
ega ühtegi andeks palumist.
"Ma lähen püha Jumala ette
ja kui Jeesuse teenetest ei piisa, lähen ma põrgusse."
Just seepärast ongi oluline, et kuulutataks evangeeliumi.
Just seepärast, et kui midagi ootamatut juhtub,
siis inimene ei satuks hukatusse.
- Just nii.
See tähelepanu peab lõpuni olema sellel,
et mul on see teine Päästja ja vabastaja,
armastaja ja peigmees, kelle teenete läbi ma täna kõlban.
Ja ka sel hetkel, kui mu elu katkeb.
Mul on turvapaik.
Nii on.
See oli kindlasti šokk su lähedaste jaoks.
Samuti töökaaslaste ja teiste jaoks.
Ja siis oli hulk neid inimesi,
kes hakkasid palvetama et sa terveks saaksid.
Mäletan, kuidas sotsiaalmeedias tekkis palvegrupp.
Siis ma ise ei võidelnud enam elu ja surma peale,
aga tagantjärgi kuulsin,
et keegi oli võtnud mu esimesest raamatust lõigu,
kus kirjutasin:
"Haiget saamise punkt on midagi sellist, mida ise kogen."
Nii mõtles ta: "Kuidas saab olla nii, et mees, kes seda kõike kirjutab,
on nüüd ise valudes?"
Aga kui sai selgeks, et ma jään ellu, siis mu ema meenutas mulle:
"Jaakko, kas mäletad aastaid tagasi saadud prohveteeringut?"
Ma ei mäletanud.
Ema ütles: "Said prohveteeringu, mis rääkis tormi tulekust
ja sellest, et oled laev, mis on sadamas kinni.
Torm aga rebib ankrud puruks ja sa lähed merele."
Sellest ajast peale ta kartis, mis juhtuma hakkab.
Ta teadis, et midagi halba juhtub, mis oligi see torm.
Ja mind rebitigi lahti. Sisuliselt kõigest.
Nii et teadmine millegi juhtumisest tuli juba varem.
Kui peatuda mõtlema, siis see selgitab üsna palju,
et on olemas info selle kohta, mis saab millalgi hiljem juhtuma
ja millest keegi on teadlik.
See tõesti lohutab, et Jumal on ajatu. Minevik ja tulevik on Tal samaaegsed.
Haiglavoodis olles,
kus mul olid suured valud ja ka mu varbad ei liikunud,
sain aru, et Jumal on mind viinud sellisesse kohta,
millest juba mingil määral teadsin.
Olin selle pärast juba enne igal õhtul nutnud,
kogedes seesmist vastuolu.
"Jeesus, annan Sulle oma tervise, karjääri ja hobid.
Loovutan kõik Sulle, et Sina oleksid mu Issand!
Ma ise ei suuda! Olen ise seotud."
Korraga kogesin, et Ta vastas ja seda hämmastavalt täpselt.
Samas vahva.
Kui õigesti mäletan, said sa 15-aastaselt usklikuks.
Jah. Käisin juba 5-6-aastaselt Billy Grahami koosolekutel.
Millal see esimene koosolek oligi?
Peale seda sain 16-aastaselt usklikuks.
See toimus Hannu Vaurula suurel teenistusel.
Seal see Isa armastus välgatas mulle ja taevas avanes mu ees,
kui Hannu rääkis.
Mõelda vaid, et sul oli juba selline taust selja taga.
Aga esimesena tuli meelde, et veel minut või kaks on eluaega.
"Kuidas võin olla kindel, et saan oma patud ära klaaritud?"
See oli puudutav hetk, kui äiapapa, kes muidu on mehine mees,
kes palju ei räägi ja oma tundeid välja ei näita,
kummardus mu kohale.
Sain tema häälest aru, et ta nuttis seal:
"Anna Jaakkole kõik ta patud andeks!"
See lõikas nii südamesse ja usun, et tänu sellele jäin ka ellu.
Kuid lähiaastad peale seda oli siiski suur võitlus?
Oli.
Võitlus ja lootusetus selles osas, kuidas kõik edasi läheb
ja ega sa ülejäänud eluks ratastooli jää?
Samas juhtus midagi tähendusrikast,
mida ei oska seletadagi, sest see kõlab nii imelikuna.
Kogesin Jeesuse ligiolu nii erilisel moel,
mida ma polnud kunagi varem kogenud.
Mu hea Karjane ja armastav Jeesus oli mu voodi kõrval.
Olles seal suurtes valudes veriste linade vahel,
oli Ta seal mu kõrval, otsekui trööstides: "Pole hullu!"
See oli nii vägev ja ma nutsin selle peale.
Edasi ütlesin: "Jeesus, kui peaksin valima Sinu riigi vahel,
kuhu olen juba pääsenud
või oma tervise vahel,
siis ma valin Sinu riigi."
See võib ehk kõlada nii silmakirjalikult,
aga kui midagi sellist koged, on see väga lihtne.
Sinult on nagunii kõik ära võetud ja sa ei suuda ise enam midagi,
aga Jeesus tuleb ja suudab.
Maailma kõiksuse Issand ja Kõikväeline Jumal,
kellel on kõik võim -
Temalt tuleb ainult Sõna ja nii ka juhtub!
Nii, kui suutsin, palusin omale Piibli tuua.
Nii hakkasin lugema Piiblit ja ahmisin seda endasse.
See oli huvitav lugu -
inimesed, kes tulid mind lohutama,
hakkasid rääkima oma probleemidest
ja hoopis nemad said lohutatuteks.
Siin ongi see Riik.
Pidin oma elus keskenduma sellele armule
ja selle joogi vastu võtma.
Samuti seda armastust nii vastu võtma, kui ka andma.
Mul oli kiire Jumalaga suhtesse astumisel,
sest häda oli suur.
Kuidas sul see aeg läks,
kui nägid, et tunnetus tuleb su jalgadesse tagasi?
Mitu aastat selleks läks?
Kurb küll, aga see pole veel täielikult tagasi tulnud
ja ei tulegi tagasi, kui Jumal uut imet ei tee.
Vahel tundub, miks Jumal tegutseb nagu Piiblis Jaakobi puhul?
Ta murrab puusa ja see jääbki nii. Otsekui õnnistus ja needus käsikäes.
Samas Ta tegi arstide ees selge ime,
et muutusin jälle käimiskõlblikuks ja tõusin püsti.
Aga palju valu ja probleeme jäi, mida ma praegu kogen.
Esimesed 2 aastat pidasin liikumispäevikut selle kohta,
kui palju ma suudan.
Meeleline pool pidi töötama.
Teadsin, et selg suutis terveneda ja võtta seda vastu ainult sunni abil.
Ma sundisin ennast liikuma. Ma käskisin ennast.
See oli väga karm protsess.
Siis lükkasin kõik oma tunded kõrvale.
"Nüüd ei tunne enam väsimust ja masendust,
vaid ma võitlen."
See on suur protsess
ja see, kes pole seda ise kogenud, ei tea sellest midagi.
Olen ka muidu mõelnud, et me ei tea ega tunne elust palju enne,
kui me seda ise kogeme.
Näiteks abielulahutus, mis tuli mingil ajal.
Mul polnud aimugi, kui valus see võib olla.
Või valudes elamine või millegi kaotamine.
Su toon nende asjade suhtes muutub.
Nii et su võitlus käis mitmel rindel.
Kindlasti avastasid selle aja sees ka seda,
millist patuelu olid oma elu jooksul elanud. - Just.
Kui hakkasid vaatama ja mõistma,
millised su lood ja väärtushinnangud on.
Millised asjad su jaoks esile tõusid?
Palju asju oli.
Oli ka väga isiklikke asju, millest on valus rääkida.
Mu elulugu jooksis mu silme eest läbi.
Ma ei mõistnud tookord, miks pidin neist asjadest läbi minema,
aga tundus nii, et Jeesus käskis mul kõik välja öelda.
"Ütle, et sina pole oma elu kangelane,
kuigi sa hakkad tervenema.
Ütle, et mina olen su elus see kangelane!"
Kuskil seal puu alla jäänuna sain aru, et mu elu on kui silmapilk.
Mul oli palju neid asju, millest sain nuttes vabaks.
Samas ma ei saanud midagi muuta
ja ma küsisin Jeesuselt, on see mingi karistus mu jaoks?
Teisalt tundus Jeesus nii ligi,
et kui see olnukski karistus, oli see ometi armastusega koos.
Seda on raske seletada.
Aga jah, see oli protsess, mille käigus mõtlesin ka,
miks ma muretsesin maiste asjade pärast
või oma ihu pärast?
Ma käisin tihti jõusaalis.
Tegin palju vaimulikku tööd, aga ikka olin mina, mina ja mina!
Nii mõtlesingi selle keskel, et kui kord jalule saan,
tahan õpetada Jeesusest
ja sellest, kes ja mis Tema on ning mida Tema suudab.
Aga siis tuli mul see kõige valusam asi -
mul oli vaimulik salasuhe teise naisega,
millest on valus rääkida.
Tegu oli lähisuhte sõltuvusega, mis tuli mu lapsepõlvest,
aga mille eest olin siiski mina vastutav.
See on ka su raamatus kirjas. - On küll.
See viiski abielulahutuseni?
See viis lahutuseni, pluss see, et see haav muutis mind.
Mul oli ajukahjustus, mis põhjustas impulsiivset käitumist.
Nii et ma ei jaksanud koguaeg kõike teha.
Unevalve keskusse tuli midagi sellist, mis põhjustas väsimust.
See Jaakko, kes jaksas tõmmata ja kanda koormusi
ja olla politseikoolis näidiskadett, priimus ja kõigega hakkama saav -
seda Jaakkot enam polnud.
Lisaks need suured probleemid ja "hallitusid" tol ajal -
need kõik kuhjusid.
Sul olid käsil mõned võimatud projektid,
kus su tolleaegase tervisega poleks olnud midagi peale hakata.
Eks neid vahel ole.
Öeldakse, et Jumal ei anna rohkem,
kui inimene suudab kanda.
Vahel küll tundub, et on ka teisiti.
Mõtlesin kord, et kui taevasse jõuan,
siis küsin Jumala käest, mida see kirjakoht tähendab,
Sest mu koorem tundus ülisuurena.
Sõitsin kord autoga ühelt vaimulikult koosolekult ära
ja mõistsin ka kogetud õnnetuse tõttu,
et kõik saaks läbi, kui sõidaksin end rekka alla.
Aga ma ei pidanud tegema.
Mingi soe laine tuli mu üle ja ma ehmatasin.
Kuid need on hingevaenlase sepitsused,
jättes mulje, et...
Üsna paljud muide kahjuks teevadki nii,
et nad teevad enesetapu
ja arvavad, et kõik probleemid on sellega lahendatud.
Seoses sellega jah.
Saan nüüd sellest kogemusest paremini aru.
Kui inimene satub sellesse olukorda,
siis me väliselt võime ju teda hukka mõista,
aga inimene võib oma meeltes niivõrd rööpast välja minna,
et ta ei suuda oma tegudest enam aru anda.
Olen seda ise kogenud.
Ta ei oska enam mõelda muule, kui sellele asjale.
"Nüüd läheb ja kõik!"
Inimene on reaalsusest väljas.
See vaimuhaigus võib ta ajus raksatada ja...
Me teame, et nii võib juhtuda
ja inimene võib surve all kokku kukkuda.
Kõik see võib tuua kaasa masendust ja palju muid asju.
Kui sa oled väga sügavate küsimuste ja kogemuste kaudu
sellest siiski välja tulnud.
Jah.
Need on rasked asjad,
aga neist tuleb välja tulla, sest need põhjustavad masendust.
Aga ma olen pidanud minema nende asjade juurteni -
selleni, mis on nende põhjus?
Asi polnud just puu alla jäämises, abielu lahutuses või hallitusega majas,
vaid selles, mis põhjustab abielulahutust ja muud halba?
Pean ausalt ütlema,
et me lapsed elavad Kangasniemel meie vanas kodus.
Käin seal üle nädala, olles nö "kaugisa".
Tahaksin vähemalt pool ajast olla isa.
Samal ajal on mu eksnaine oma uue mehega
kusagil teises kohas.
Meil on head suhted.
Siinkohal pean mainima,
et ma pean kuulma tõde iseenese kohta.
Julge see ära kuulata!
"Kas minus on see, mis neid probleeme põhjustab?"
Rääkisin oma eksnaisega ja ta ütles: "Jaakko, seda on raske öelda."
Aga kui oli lahutus, siis tal oli kaks valikut -
kas selles suhtes hävida või ära minna.
Me nutsime ja mina nutsin laua taga.
Siis ta ütles: "Sina, Jaakko, olid väga empaatiline.
Sa tulid masendusest välja ja tegid kõikvõimaliku,
aga me suhe oli niivõrd väändunud."
Ta ei näinud mind sellisena nagu ta ette kujutas
või tahtis, et ma oleksin.
Sain aru, et olin nii kõveraks väändunud,
et ta ei kogenud mu armastust ja pidi lahkuma.
See oli muide väga karm koht seda vastu võtta.
See sõnum vastu võtta.
Selle oleks tahtnud ükskõik, mis moel, minema ajada.
See on huvitav, kuidas sel hetkel on sellised mõtted, et ei suuda näha.
- Ei suuda.
Olen nii vana ja olen märganud,
et me tahame kangesti kaitsta oma sügavaimat olemust.
Mu sisemus sai juba lapsepõlves kahjustada
ja ma olen mõelnud, et Jeesus käib alati sirgelt,
aga samal ajal käib keegi oma valude tõttu kõveralt või vildakalt.
Kui aga käid vildakana, siis sa ei näe õigesti;
sul pole teist vaatevälja.
Kui aga nõustume nägema end teiste vaatenurgast...
A'la: "Jaakko, sa oled nii vildakas ja teel hävingusse",
siis see on raske lugu.
Inimesena ma kasvan ja arenen pühaduses,
aga see nõuab tõde mu enda kohta
ja arusaama, et probleem on minus, mitte mu abikaasas või kellegis muus.
Kui mõelda sellest päevast tagasi, ja sellele, et Jumala plaan oli see,
et selle asemel, et politseinikuna jätkata,
sa kuulutad evangeeliumi ja õpetad Piibli sõna,
siis oli sulle tõesti vaja luua see raskem tee,
et sind saaks panna tegema seda, mida sa nüüd teed?
Pean ütlema, et olen olnud paras puupea.
Jumala puupea.
Sellistest väikestest üleskutsetest ei piisa,
vaid minu puhul peavadki olema tõsisemad asjad.
Mul oli politseis töötamise ajal tohutu unistus.
Piibel oli nii elav mu jaoks,
ma uurisin seda ja tahtsin õpetada sellest.
See oli mu kirg, aga mu töö ei võimaldanud seda teha.
Kuid mu sõber küsis kord:
"Mida sa tahaksid teha, kui saaksid seda teha?"
Ütlesin: "Tahan kuulutada evangeeliumi Jeesusest.
Tahaksin liikuda mööda Soomet ringi ja jutlustada.
Tahaksin kirjutada ja teha hingehoidu."
Sain kohe aru, et see pole võimalik.
Kuidas ma seda politseikooli ajal teinuks?
Peale õnnetust sain aru, et ma juba teen seda,
aga teist teed pidi, mida ma polnud ettegi kujutanud.
Jumal teab kõike ja Ta ei tee vigu.
Inimlikult on seda raske mõista.
Usun siiski, et sul on veel aega pensionini.
Jumal võib su ülejäänud eluajal teha midagi sellist,
mida sa muidu poleks teinud.
Just nii!
Minult küsitakse, kust ma saan need armuannid ja arusaamised
oma raamatute ja õpetuste jaoks.
Siis ütlen ikka, et just neist kõige pimedamatest perioodidest,
mida ma poleks oma ellu kunagi tahtnud.
Ma poleks suutnud ettegi kujutada,
et Jumal on neis koos minuga ega hülga mind.
Kuid Piibel räägib ka sellest, et Jumal on meiega keset pimedust.
Sellest on raske aru saada.
Samuti surmavarju org, kuhu minnakse ainult sellepärast,
et sealt leiab selliseid aardeid, mida ka teistele anda.
Seda on raske öelda
ja kui sellele mõelda, siis see ajab nutma.
Sellel hetkel on raske öelda: "Kiitke igas olukorras!"
Eelmisel suvel olin koos naise Irisega ühes saunas.
Väikeses õuesaunas.
Istusime seal peale mingit üritust ja ma küsisin Iriselt:
"Kas leiaksime 3 tänupõhjust?"
Olime mõlemad üsna loppis, sest igasugu asju oli olnud
ja meile tundus, et me ei leia neid.
Aga siis üks ikkagi leidus ja siis tuli ka teine.
Siis toimus meelemuutus.
Lõpuks tuli kokku 10 tänupõhjust, nii et alati on põhjust tänada.
Kuid ma ei hakka valetama, et kõik on alati "Halleluuja!"
Kahtlusi, kas Jumal on ikka meiega, tuleb ikka ette.
Kõige selle keskel tekkis sul ka ühendus armuga.
See on sinu õpetuses ja ka mujal põhiline sõna - arm.
Sain omale ka uhkeks tegeva hüüdnime
Armo-Jaakko ehk Armu-Jaakko.
See on mind saatnud algusest peale.
Saan tagasisidet selle kohta, mida Jumala pühadus teeb.
Minu jaoks on Piibel püha.
Ma ei saa sealt ühtegi käsku tühistada.
Kas tead, mis hüüdnime ma nüüd sain? - Ei.
Nüüd olen Radikaalne Jaakko, sest räägin ka Jumala seadustest.
Pühadus ja arm kuuluvad nende asjade hulka,
aga seal on teatud järjekord.
Armastus vallutab need
ja siis tuleb see, millest enne saadet rääkisime -
"Mu kallis, mida sa soovid?"
Seal ongi see pühadus.
Siin ei aita ainult tegude parandamisest,
vaid vaja on ka armastuses sõnakuulelikkust.
Me aeg on läinud väga kiiresti ja meil on veel vaid 1,5 minutit jäänud.
Ütle nüüd vaatajatele, mida Püha Vaim sulle öelda annab!
Ütleksin seda,
et Jeesus on palju imelisem, kui oskaksime ettegi kujutada.
Ta ei taha olla vaid mingis väikeses kastis me elus,
vaid olen aru saanud,
et Ta annab kõik, aga samas ka ootab kõike vastu.
Aga paludeski Ta teeb seda, mida Ta palub.
Siin on mingi andumine Talle -
"Jeesus, tee Sa seda, mida mina ei suuda teha!
Tahan anda Sulle kõik!"
Ta on imeliselt ustav.
Elu koos Temaga on seiklus. Isegi valude keskel.
Kõige võimatumateski olukordades on oluline mitte vaadata endale,
vaid rääkida sellest Jeesusele ja anda need asjad Talle üle,
tänades, et Ta on mu elus.
Sellest piisab.
Siin asendub mure tänulikkusega.
Jeesus on tõeline ja Ta kõneleb. Ta on ligi.
Sellest on tõesti hea aru saada.
Meid õhutatakse olema Jeesuse sarnased.
Me teame, et Ta on armastus ja kõik, mida Piibel tõotab.
Me ei suuda isegi kokku lugeda ja ette kujutada,
kes ja mis Jeesus kõik on.
Ta on imeline!
Temas on headus ja kõik muud asjad.
Ennekõike on Ta tee sihtkohta. - On.
Ta on ainuke uks.
Ta on igati mitmekülgne, aga samas tore.
Aitäh Jaakko, selle esimese saate eest!
Me teeme sinuga ka teise saate,
kus läheme tänasesse päeva ja uurime su praegust teenistust.
Jätkame sealt. - Aitäh!
Kui soovid toetada Eesti TV7 tööd, helista 900 1770 (kõne hind 10 euri).
Võid anneta ka pangaülekandega, leides me andmed www.tv7.ee Aitäh!
Tõlge: Raul Jürimaa