ISANDA LAUAS
Tere tulemast saatesse!
Mina olen Martti Ojares
ja mu tänane külaline on Miika Sinervo.
Tere tulemast Miika! - Tänan!
Olen rõõmus, et täna istub mu vastas noorema põlvkonna esindaja.
Hakkame peagi uurima su lapsepõlve kohta.
Sa tegutsed Inkerioineni kandis. - Just.
Anjalankoski lähedalt.
Oled seal noortepastor, aga sellest räägime veidi hiljem.
Räägi, millisesse perre sa sündisid?
Mul on 2 vanemat venda. Samuti ema ja isa.
Sündisin perre, kus isa oli usklik, aga ema mitte.
Olin 6-aastane, kui mu vanemad lahutasid.
Peale seda elasime kord ema, kord isa juures.
Selline lahutatud pere elu.
6-aastane poiss on veel päris väike.
Põhjustas see sinus ka ühe hüljatuse haava?
Põhjustas küll.
Olid ka erinevad hirmuhetked.
Mäletan, et olin väiksena palju ema küljes kinni.
Ma lausa tardusin tema külge.
Kuigi mul oli oma tuba, magasin ikkagi ema magamistoas.
Kartsin kogu aeg ema pärast, et temaga võib midagi juhtuda.
Mul oli ema pärast kogu aeg mure, et seda hülgamist rohkem ei tuleks.
Kui sellises noores eas on juba sellised kartused,
siis need nii kergesti ei kao.
Need kestavad veel kuid ja isegi aastaid,
kui nendega ei tegeleta.
Räägime sinuga natuke rohkem sellest, kuidas sina seda kogesid
ja kuidas Jumal sind terveneda aitas?
See on olnud omaette teekond ja ma olen sellega tegelenud.
Olen palju tegelenud
lapsepõlvest pärit ja lahutusest põhjustatud haavadega.
Olen käinud paljudes teraapiates.
Need olid vist esimesed põhjused, miks hakkasin sellele abi otsima.
Olen ka abi saanud ja õppinud nende asjadega tegelema.
Samas õppisin lapsepõlve täitsa erinevate tahkude alt mõistma.
Nii hakkasingi nende haavadega tegelema ja neid ravima.
Tänapäeval on peremudel väga suures ohus.
Rohkesti on abielulahutusi.
Samas me näeme,
et lastel vanuses 6-10 on palju probleeme vaimse tervisega.
Sa noortepastorina näed neid noori. Mida sa oled märganud?
Noorte seas on juba väga varases eas tugevalt näha nende halb käekäik.
Seda on näha nende käitumismudelites.
Siin mõjutavad erinevad tegurid,
aga need näitavad seda, et peredes pole kõik asjad korras
või et last ei kohelda õigel viisil.
Olen isegi näinud, et neid ei kohelda õigel moel.
Samas tuleb aru saada,
et ka vanematele pole lahutus kerge asi.
See paistab välja häiritud käitumises.
Tuleb ette ka õudsamaid käitumisolukordi.
Just see, et puudub austus teiste inimeste
ja eriti vanemate inimeste suhtes.
Kogu aeg kombatakse piire.
Olen igal teisel reedel Inkeroineni noortemajas
ja korraldan seal lahtiste uste päevi.
Seal tuleb vahel noortega huvitavaid ja ka raskeid olukordi ette.
Arutame siis noortega neid asju stiilis: "Kuule, miks sa nii käitud?"
Nüüdisajal hakatakse aina nooremalt uimasteid tarbima.
Seda näeb aina rohkem
ja see on rohkem ka nende eludes kaasas.
Usun, et see kõik tuleb siiski nendest haavadest.
Sellised käitumisviisid tekkivad üha noorematel lastel.
See võib olla ka see,
et noored igatsevad oma ellu üht turvalist inimest,
aga veelgi enam sellist inimest, kes märkab ja näeb.
Tänapäeval on selline valu,
et inimesi ja eriti noori ei panda väga tähele.
Ja samas ei nähta sügavamat valu, millest need käitumisviisid tulevad.
Nende eest ainult hurjutatakse ja öeldakse, et see on vale.
Aga ei osata puutuda kokku selle valuga,
mis seal taustal võib olla.
Sealt need käitumismallid tekivadki.
Võib olla ka nii, et puudu on ühest asjast nimega armastus.
Sellest võib olla puudu juba ka ema üsas. - Just.
Edasi ka varases lapsepõlves.
Su ema polnud usklik.
Mis sa arvad, kas sellel oli mingi mõju sulle,
kui nägid, et ühel on ühed ja teisel teised väärtushinnangud?
Me elasime nädal aega isa juures ja siis ema juures.
Elu isa juures oli erinev, sest ta oli selgelt usklik.
Aga kui ma kasvasin väiksena ema juures
või isa-emaga samas kodus,
siis isa ja ema ikkagi andsid meile kristlikku kasvatust.
Mäletan, kui me vanemad lahutasid,
siis kuulasime ema juures ikka vaimulikke kassette.
Meil oli ka kristlikku lastekirjandust, mida samuti lugesime.
Ema tahtis seda ikka teatud moel jätkata
ja sellele isegi kaasa aidata.
Kuigi ta ise väga nende asjade sees polnud.
Mainisid enne seda saadet, et kõige läbielatu tagajärjeks oli see,
et sind hakati koolis kiusama ja sa ise hakkasid teisi kiusama.
Räägi sellest veidi.
Mind kiusati põhikoolist, kuni gümnaasiumini välja.
Gümnaasiumis hakkasin ka ise teisi kiusama.
Seal olid mängus erinevad väärtushinnangud,
mida kogesin.
Põhikoolis piisas minu puhul vaid sellest,
et ma riietusin teisiti, kui teised õpilased.
Noor olles oleksin pidanud kandma teksapükse.
Mul aga polnud kunagi teksasid, vaid mul olid alati dressipüksid.
Vanemast vennast üle jäänud ja siit-sealt paigatud.
Ema proovis seda võimalikult hästi teha,
aga teised nägid siiski, et need on paigatud.
Seepärast hakatigi mind kiusama.
Olen põhikoolist saati kuulnud, et piisab ainult riietusest,
et hakatakse kiusama.
Siin on ebavõrdsus, mis lööb enesehinnangu pihta.
Seetõttu ka mu enda enesehinnang ei saanud kasvada.
Mäletan gümnaasiumi aega, kus otsisin teiste tähelepanu.
Mind hakati teatud seltskondades kutsuma "elastseks",
sest meenutasin Elastse-nimelist räpparit.
Nii hakkasin räppari stiilis riideid kandma,
et mind aktsepteeritaks.
Ma ei leidnud oma kohta,
et kes ma olen või kes ma tahan olla,
vaid ma mugandusin selle järgi, mida teised tahtsid.
Miks sul polnud teksaseid? Kas küsimus oli rahas?
Mingil määral oli asi ka rahas.
Mäletan, kui käisin 6. klassis ja läksin koolist ära.
Me elasime Nastolas
ja ma panin päise päeva ajal koolist plehku.
Läksime sõpradega Lahtisse mulle teksapükse ostma.
Ma täpselt ei tea, miks meil polnud teksaseid,
aga siis ostsin oma esimesed teksad.
See pidi olema väike "aprillinali", mis polnud just kõige õnnestunum.
Otsustasime sõpradega, et sõidame bussiga Lahtisse
ja ostame mulle teksapüksid.
Seejärel tuleme tagasi.
Sellele tembule järgnes koduarest.
See polnud täpne põhjus, miks mul teksaseid polnud.
Meil oli neid dresse nii palju ja neid kasutati palju.
Sõbrad koolis kandsid teksaseid.
Mäletan, kui läksin esimest korda teksastega kooli.
Sõbrad kohe nägid.
"Hei, vaata, Miika on nüüd ka kampa löönud!"
Ütlesid, et tahtsid olla aktsepteeritud.
See mõjutas nii su riietumist ja ka su käitumist.
Hiljem ka seda, et siis sai sinust koolikiusaja.
Sa said sellest julgustust, et oled keegi või miski.
Gümnaasiumi aeg oli see aeg, kus otsisin aktsepteerimist.
Tahtsin kogeda, et ma pole kogu aeg alandatud ja alla surutud.
See oli tingitud mu enda negatiivsest enesehinnangust.
Siis hakkasin üht oma klassivenda ta tausta pärast kiusama.
Kogesin, et tõstan seeläbi oma madalat enesehinnangut.
Arvasin, et parandan sellega oma madalat enesehinnangut,
aga ei paranenud see midagi.
See oli selline hetkeline asi, mis vaid sel hetkel tundus olevat hea.
Oled sa hiljem oma kiusatavaid kohanud?
Olen ikka.
Seda ka koguduses, mis teeb asja veelgi nutusemaks.
Oleks otsekui omasid tulistanud.
Nüüd aga läheme sellesse aega,
kui Jeesus hakkas sulle lähemale jõudma.
Siin olid mängus
lapsepõlve kristlik kasvatus ja kristlikud klubid.
Käisin neis klubides ja ka koguduses, kui isa juures elasin.
Lisaks olid veel suvelaagrid ja muu, kus kuulsin sõnumeid Jeesusest.
Oma usuotsuse tegin põhikoolis, 7. klassis käies.
Tahtsin teha selle usuotsuse, kuna mul tekkis selline tunne.
Kogesin gümnaasiumis käies palju üksindust.
Mul oli tol ajal vaid üks parim sõber, kellega olime siis "paras paar"
ja kellega sai kõike jagatud.
Põhikooli ajal tegin usuotsuse Helsingis, Saalemi Kirikus.
Seal oli noorteüritus,
kus kõneleja kaudu jäid need asjad mulle meelde
ja läksid südamesse.
Meenusid asjad, millega olin eksinud Jumala vastu.
Ühtlasi meenus ka mulle mu patt.
Samuti mu katkiolek ja see, et vajan tegelikult Jeesust,
et suudaksin omad patud andeks saada
ja omada elavat suhet Jumalaga.
Tegin selle otsuse 7. klassis.
Põhikool oligi see aeg,
kus igatsesin väga oma südamesse usku
ja sellega kaasnevat rahu.
Mida see usuletulek sinu jaoks tähendas
ja mis su elus edasi juhtuma hakkas?
Mul algas selline elu, kus leidsin elu eesmärgi ja tähenduse.
Usun, et Jumal andis oma ainusündinud Poja
ja lasi Tal ristil meie eest surra.
Ma usun, et ühel päeval see kõik lõpeb.
Ühel päeval jõuame võitjana finiššisse, Isa juurde.
Usk andis mulle päästekindluse.
Päästekindlus ise on olnud mu jaoks määravaks teguriks eriaegadel elus.
Samuti raskuste ja raskete olukordade puhul.
See on see, mis mind usus kinni peab.
Ka keset kõige süngemaid hetki, mis mu elus olid -
kui oli masendus ja muud eriolukorrad,
siis päästekindlus on olnud see, millest ma pole tahtnud loobuda.
Sellest tahan hoida kinni.
Seda tahan jagada teistelegi,
et ka nemad leiaksid elava suhte Jumalaga.
Sa läksid Saksamaale piiblikooli.
Jah, nüüd suvel olin seal.
See on suht värske asi. See juhtus siis eelmisel aastal.
Kus see oli ja kuidas seal läks?
See oli ühes Krögise-nimelises kohas, kus elab umbes 300 inimest.
Seal oli piiblikooli keskus
ja ka misjoniorganisatsioon Steiger, kes seda piiblikooli veab.
Seal on igal suvel 2 õppeperioodi.
Tegin Soomes olles Steigeriga misjonialast koostööd.
Nüüd aga läksin ise suveks sinna.
See oli aeg, kus kõik ümbritsev "kaotati ära".
Olin kuu aega praktiliselt ilma telefonita
ja ka internetti polnud.
Olime koos kooli meeskonnaga ja samas olime Jumala ees.
Panustasime palju sellesse, et olla Jumala ees ja Teda teenida
ja võtta rohkem aega olemaks Jumala palge ees.
Seal olid erilised "vaikusetoad",
kus siis oldi vaikselt, palvetati või loeti Piiblit.
See oli väga tähtis aeg enese jaoks
ja ka tervendav aeg minu ja mu Jumala suhte jaoks.
Vahel kuulsime ka Jumala häält,
kui võtsime aega ja eemaldasime kõik häiriva.
Andsime selle aja Jumalale.
Tegelikult polnudki mingit ootust ka selle suhtes,
mis sealt võiks vastu tulla.
See oli nii julgustav, jõudu andev ja värskendav kuu.
Lõpptulemusena mõjutab see ka mu edasist elu.
Piiblikool jäigi sellele ajale.
Käisime ka inimestega kohtumas
ja kuulutasime tänaval evangeeliumi
erinevates olukordades, kohtades ja üritustel.
Saime inimestega kokku
ja nägime, et ka seal on kartus võõraste inimeste ees.
Siis mõtled, kuidas seda evangeeliumi kuulutada?
Usun, et see kuu oli su jaoks väga tähendusrikas.
Sa oled noortepastor
ja puutud kokku nende inimestega, keda näed.
Kogesid kunagi koolikiusamist.
Selle kogemuse abil tahad,
et just need inimesed, kes on kõrvale heidetud
või kes heidetakse kõrvale - eriti väljaspool kogudust,
sinu armastus nende suhtes hakkaks süvenema.
Jah, just.
Steiger just teebki evangeelset tööd globaalse noortekultuuri seas.
Nende eesmärk on kohtuda 18-35-aastaste noortega,
kes ühel või teisel põhjusel ei tule kogudusse.
See on raske "põld".
Mul endal on palju selliseid sõpru, kes kuuluvad kuhugi vanusegruppi,
aga nad ei tule kogudusse.
Neil on ehk mingid taustahaavad või minevikus mõjutanud asjad.
Need on saanud teatud moel takistuseks,
miks nad ei tule.
Milliseid takistusi sa praktikas näed? Miks nad ei leia teed kogudusse?
Näen seda nii nagu olen ka mõne oma sõbraga rääkinud.
Nad teavad, et ma olen kristlane.
Nad ise ütlesid,
et nad on olnud koguduses, aga enam ei ole.
Seal on taustaks palju väga valusaid haavu
nn "kristliku moe survest".
Kristlane peab välja nägema selline ja olema selline,
tegutsema sedamoodi jne.
Inimene ei mahu sellisesse moodi.
Sellisel moel aga ei lasta Jumala Sõnal oma tööd teha,
et see muudaks sisemiselt.
Samuti ei usuta seda, mida Jumal teeb,
kuigi südames teatakse, mida Piibel räägib.
Kuidas Jumal mõjutab me sees me tahet ja tegemisi
ja laseb meil kasvada.
Seda kõike surutakse teatud moel alla.
See põletab inimesed läbi.
"Midagi pole teha - mina sellesse "moodi" ei mahu."
Elav ja terve suhe Jumalaga ei saa samuti selliselt kasvada
ja nii võib vaid olla väline suhe kogudusega.
Inimest survestatakse selle "moega".
Siin näeme, et see on üsna raske ja väljakutseline töö.
See pole kerge.
Jumal annab kindlasti väe,
aga see on väga tore, kui on näha, et keegi tuleb kogudusse.
Jumal muudab inimesi. - Just.
See on pikk teekond ja see võtab aega.
Aga seda on tore näha.
See tunnistab sellest,
et need inimesed, kellega meie või mina kokku puutun,
on kõik Jumala kätes.
Jumal korraldab kõik asjad ära. Inimene on siin vaid väike vahelüli.
Nii on.
Sa käisid ka Poolas, kus toimus midagi suurt.
Räägi, mida sa seal nägid?
Olime Poolas Euroopa suurimal festivalil.
Steiger läks sinna oma 30-se meeskonnaga.
Meid oli 30, kes me seal inimestega kohtusime.
See oli väike seltskond,
sest festivalil oli kokku 500-1000 inimest.
Selles mõõtmes oli väike seltskond.
Me puutusime kokku väga paljude inimestega.
Vestlesime nendega nende valusast taustast,
mis neil inimestel oli.
Poola on teatavasti katoliiklik maa.
Kohtusime ühe vanema mehega.
Mul oli käes plakat,
kus oli poola keeles kirjas: "Kas sa usud imedesse?"
Käisin sellega ringi ja nägin,
kuidas üks mees osutas mu poole ja ütles midagi poola keeles.
Mina poola keelt ei oska, nii et see olukord läks minust mööda.
Siis küsisin ühe poolaka käest, kas see vana mees ütles just midagi?
Kas ta osutas just minu poole?
Poolakas ütles, et see vana mees usub imedesse.
Pöörasime ringi ja läksime selle mehega rääkima,
küsides, miks ta arvab nii?
Miks ta usub imedesse ja miks ta minu poole näitas?
Hakkasime temaga rääkima. Ta oli seal koos oma naisega.
Ta ütles, et ta püüdis 2 tundi maha rahuneda.
Tal olid ärevushood
ja ta üritas sellest ärevusest maha rahuneda.
Ta ütles, et ta usub imedesse; et imed juhtuvad.
Rääkisime edasi ja jätkasime vestlust Jumalast.
Tõin esile kristliku vaatenurga
ja ütlesin, et usun imesid tegevasse Jumalasse,
mistõttu mul ongi see plakat "Kas usud imedesse?"
Ütlesin talle, et tahan inimeste eest palvetada,
kui neil on asju, mille eest palvetada. Kasvõi selleks, et imet näha.
On need siis väikesed või suured asjad.
Me võime need palved tuua Jumala ette.
Küsisin sellelt mehelt, kas tal on asju, mille eest saaksin palvetada?
Ta ütles, et tal on ärevushood ja teise asjana ka vähk.
Et nende 2 asja eest võiks palvetada.
Küsisin ta käest, kas sobib, et palvetan soome keeles?
Ta ütles: "Jah, palveta aga soome keeles!"
See oli mulle kergem.
Palvetasin soome keeles
ja mainisin palve ajal paar korda ka Jeesuse nime.
Kui palve lõpetasin, ütles mees,
et ta soome keelt ei oska ega saa sellest aru.
"Aga ühte asja ma kuulsin - miks sa palvetad Jeesuse nime?"
Kuulutasin talle uuesti evangeeliumi.
Tal oli nendest asjadest erinev arusaam.
Talle oli õpetatud ainult Jumalast, aga mitte seda, mis on Jeesuse mõte.
Aga siin Jeesus aitas ja mehe ärevus kadus.
Vähi kohta ma ei tea.
Aga see mees sai juhitud Jumala juurde
ja ta käib täna ka koguduses.
Järeltöö ja järelhoolitsus tema puhul jätkub.
Meil on veel nüüd minut aega.
Ütle nüüd vaatajatele, mida Püha Vaim öelda annab.
Tahan öelda seda,
et ma soovin, et me näeksime inimesi inimestena
ja paneksime ka üksteist tähele.
Me võiksime näha üksteist tänavail, kus me käime
ja näha ka sügavamale inimeste sisse ning peatuda.
Me elame praegu väga kiires ajas.
Paistab, et meil pole aega tegemaks isegi argiseid pisiasju.
Et võiksime tegelikult ka peatuda
ja küsida kas meie lähedastelt või vastu tulijatelt:
"Hei, kuidas sul läheb?"
Ja seejärel jagada seda elu, mis sul omal on
ja ka seda, mis on teistel.
Et me jagaksime neid koormaid, mida me kanname.
Nii nagu Piibel kutsub meid üles kandma üksteise koormaid.
Aitäh Miika Sinervo selle saate eest!
Sul on väga tähtis tööpõld noorte seas.
Andku Jumal sulle selleks tarkust, jõudu ja juhtimist!
Aamen! - Aitäh!
Kui soovid toetada Eesti TV7 tööd, helista 900 1770 (kõne hind 10 euri).
Võid anneta ka pangaülekandega, leides me andmed www.tv7.ee Aitäh!
Tõlge: Raul Jürimaa