ISANDA LAUAS
Tere tulemast saatesse!
Mina olen Martti Ojares
ja mu tänane külaline on Jukka Kakriainen.
Tere tulemast Jukka! - Tänan!
On huvitav hakata vestlema inimesega,
kes on õppinud äri ja majandust,
aga kes samas teeb suuresti ka Jumalariigi tööd.
Sellest me räägime ka, kuidas need on sind täiendanud,
aga alustame su lapsepõlvest, sinu elu esimesest 10 aastast.
Seal on asju, millest võikski rääkida.
Ma olen pärit Mikkelist.
Mu vanemad said usklikeks just enne minu sündi.
Sünnituse ajal ja peale sünnitust
olid mõned sellised olukorrad, kus arvati, et ma võin surra.
Mu vanemad palvetasid. Samuti palvetati ka koguduses.
Ma jäin ellu ja tänu Jumalale selle eest!
Aastaid hiljem isa rääkis, et nad olid palunud:
"Jumal, kui lubad sel poisil elada, anname ta Sinu teenistusse."
Nüüd siis on näha,
et ilma palveta oleks üks pastor jäänud sündimata.
Sa oled avatud maailmas toimuvale ja tahad õppida sellest kõigest,
aga su fookus on siiski sellel, mida Jumala Sõna ütleb.
Jah.
Sinu esimese 10 eluaasta sisse jääb ka sinu usklikuks saamine.
- Jääb.
Kuidas see juhtus?
Lapsena puudutas mind mitu korda teadlikkus Jumalast.
Olin 10-aastane, kui oli selline hetk, millest Paulus rääkis Galaatia kirjas:
"Kas teie ette pole maalitud ristile naelutatud Jeesus?"
Mina, olles sel ajal lastelaagris...
Ma ei oska seda muude sõnadega kirjeldada,
kui nendega, mida Paulus ütles.
Nägin oma sisemise arusaama kaudu Jeesust
ja et Ta kandis minu patud.
Mul oli teadmine minu süüdiolekust ja patususest,
aga samas Jumala armastus ja arm tabasid mind kui lööklaine.
Nii tundsin kõige selle keskel:
"Kui see ongi see, kes Sa oled, siis lase mul end teenida!"
See on vägev!
Sest 10-aastane laps, kes on ehk alles 3. klassis,
oskab minna nii sügavale.
Just.
Nüüdki pean seda vahel enesele meelde tuletama,
kui vaatan 10-aastaste laste peale,
et kui palju nad suudavad aru saada.
Aga Jumal suudab rääkida
nii 70-aastasele, kui ka 7-aastasele.
See oli kogemus, millest räägime hiljem veel.
Ma ei suutnud seda kunagi eitada.
See oli hetk, kus Jumal pani pitseri mu südamele -
"Sa kuulud mulle!"
Puberteediiga umbes 15-aastasena leerikooli eas -
kas see on iseseisvumise aeg?
Või on see uurimise aeg, et leida, mis on tõde?
Mõistuse osatähtsus hakkab seal kasvama.
Või mida sa arvad?
Inimene kasvab mitmel moel ja mõtleb, kes ta on?
Kuigi mul oli Jumala tõelisusest võimas kogemus,
siis samal ajal tunded kadusid, neid enam polnud.
Tasapisi tuli nii meedia, kui ka kooli kaudu teadmine,
et Piibel on muinasjuturaamat.
"Miks ma usun sellist asja?"
Siis hakkasin arutlema, miks ja millesse ma usun?
Kas ma usun selle pärast,
et mind on lapsest peale kogudusse kaasa veetud?
Või on see tõesti tõde?
Arutlesin selle üle mõnda aega.
Kõige selle keskel aga
ei saanud ma eitada seda, mida kogesin.
Paljudel võib tekkida sel ajal alkoholisõltuvus.
Lisaks sõjavägi jms.
Siis need asjad saavad võimust.
15-25. eluaastad on elus üsna raske aeg.
- See pole üldsegi kerge.
See on väga kriitiline aeg.
Elu võib minna mitmes erisuunas.
- Palju sõltub samuti seltskonnast.
Just nii.
Mäletan, kuidas ma vahel ka Piibli avasin ja seda lugesin.
Seda ma ei saanud eitada,
kui lugesin Uut Testamenti ja vaatasin Jeesuse isikut.
See oli täis elu.
Seal polnud mingitki teesklust.
Seal oli midagi sellist, mida ei saaks välja mõelda.
See hingas sealt vastu.
Siis aga vaatasin oma elu. Samuti kogudust.
Siis tekkis küll tunne, et emb-kumb valetab.
Et kas Jeesus polegi tõeline või oleme me midagi ära kaotanud?
Või ainult mina olen kaotanud?
See oli üks surve kogeda,
kuidas Jeesuse tõelisus saaks mind argiselt puudutada?
Läksin koos mõne sõbraga pidutsema.
Mõtlesin, kas seda elu võib ehk sealt leida?
Aga siis jõudsin teadmisele, et sealt leiab seda veel vähem.
Seal näed vaid tühje pilke ja purjus inimesi.
See oli surve, mille sees ma olin.
Mäletan, kui olin umbes 20-aastane ja mul hakkas tekkima see tunne,
et see elu, mida kogesin lapsena - mis tuli Jeesusest,
hakkas minust mingil moel kaduma.
Nii palusin järgmise palve:
"Jumal, kui Sa kordki veel tõmbaksid mind sellest välja!"
Mu süda hakkas paaduma ja läks külmaks.
"Siis lase mul tunda Sind sellisena nagu Sa oled
ja mitte nii nagu mulle on Sinust räägitud.
Lase mul Sinuga kokku saada!"
Vaadates sellele tagantjärgi, sa rääkisid sellest 5-aasta perioodist.
Sellel võib olla mingi selline mõju:
see, mis tuli, ongi tugevam, kui oli see, mis oli enne,
alates su 10-eluaastast.
See on sind edasi arendanud. - On küll.
Usun, et läbiproovitud usk on tugevam.
Omalt poolt mäletan veel seda,
et ajal, kui tundsin, et mu sees polnud elu,
oli mõni selline hetk,
kus Jumal tuletas mulle meelde oma olemasolu ja plaani.
Üks oli see, kui ma avasin Piiblist Luuka evangeeliumi.
Seal tuli selline kirjakoht, kus Jeesus ütles:
"Siimon, Siimon, saatan küsis luba teid läbi sõeluda nagu vilja,
aga mina palvetasin su eest.
Ja kui sa tagasi lähed, siis kinnita ka oma vendi!"
See justkui "hüppas" mulle nii nagu see tekst oleks olnud tules.
Mõtlesin: "Mis siin nüüd on?"
Teine kord oli see, et nägin tol ajal oma elu ainsa nägemuse.
Lamasin oma toas. Sain aru, et ma magan seal.
Siis tuli sinna ruumi üks kuju, kellest sain aru, et see on Jeesus.
Ta hakkas minu rinnalt üht metallplaati ära tõstma
ja see tegi kõvasti haiget.
Hüüdsin: "Lõpeta! Lõpeta!", aga Ta ei lõpetanud.
Lõpuks, kui Ta selle metallplaadi sealt ära tõstis,
nägin Jumala tõelisust.
Ma nägin taevast ja põrgut.
Kogesin, kuidas Jumal seal juures ütles:
"Räägi sellest! Kuuluta minust!"
Mäletan, kuidas ütlesin veel selles unenäos:
"Jumal, kui ma hommikul ärkan,
lase mul kogeda samasugust teadmist ja selgust Su kohta nagu praegu."
Kui ma aga hommikul ärkasin,
polnud sellest tundest enam midagi järel.
Aga ma sain siiski aru,
et Jumal andis mulle just sedakaudu sõnumi selle kohta,
kuhu Ta oli mind juhtimas.
Ta tegi mu sees oma tööd, arendamaks mind edasi oma tööks.
Peale seda ongi Jumal sind juhtinud, juhtides sind New Yorgini välja.
Seda kaudu Ta ka kinnitas sind. Räägi, kuidas sa sinna läksid?
See oli 2004. aastal.
Õppisin parajasti Jyväskylä Ülikoolis matemaatikat ja statistikateadust.
Õpingud läksid hästi, aga ma kogesin, et see pole mu jaoks esikohal olev asi.
Siis hakkasin mõtlema, mis edasi saab?
Mu õde, kes oli olnud USA-s, New Jerseys lapsehoidjaks,
käis 2005. aasta kevadel ühes kohalikus koguduses
ja ütles mulle:
"Jukka, kas sa kandideeriksid sinna kogudusse praktikale?"
See kogudus võttis sinna praktikale rahvusvahelisi noori.
Vastasin: "No jaa",
aga ei mõelnud sellele väga palju, arvates vaid, et üsna hea võimalus.
Siis õde helistas mulle 30.06.2005. Tulin just töölt.
Ta küsis, kas saatsin avalduse sinna kogudusse?
See pidavat olema viimane päev.
Ütlesin, et ei saatnud.
Ta ütles, et uurib, kas saab veel saata ja kui saab, kas saadaksin?
Ütlesin: "Olgu."
Siis ta sai sõbra kaudu teada, et võin veel saata oma avalduse
ja ma saatsin selle ära.
Tagantjärgi kuulsin, et need praktikakohad olid juba täis
ja mu avaldus pandi algul üldse valesse sahtlisse.
See läks misjonitöö juhi sahtlisse.
Ta avas ümbriku, luges avaldust
ja koges südames: "Ma tahan seda meest!"
Kuid ta mõtles:
"Kuna see pandi valesse sahtlisse, siis see ei kuulu mulle.
Kui see on Jumalast,
siis Ta paneb selle praktikantide juhi sahtlisse.
Kui see veel kord temale tuleb, siis ta võtab selle töösse."
Ta pani selle kirja sinna tagasi.
Praktikantide juht vaatas praktikakohad läbi
ja ütles: "Meil pole enam vabu kohti,
aga küsin veel kord misjonitöö osakonnast."
Sealt tuli vastus: "Tule siia!"
Olin USAs ärikooli vahetusõpilasena. Seejärel piiblikoolis.
Taotlesin sinna kolme viisat.
Esimesel korral ma ei teadnud,
kui üksikasjalik peab olema dokumentatsioon,
et sinna viisat saada.
Ostsin lennupiletid ette ära,
sest olin nii kindel, et saan selle viisa.
"Küll kõik soomlased saavad sinna viisa."
Mul olid ju olemas nii õpingu- kui muud kohad.
Läksin suursaatkonda, kus laua taga olev naine ütles:
"Sul puuduvad kõik ametlikud dokumendid,
kus on pitsatid peal.
Kus sa USAs elama hakkad ja palju sulle seal makstakse?
Kes selle, teise ja kolmanda asja eest vastutab?"
Ja tõsi, koguduse poolt oli juhendamine veidi nõrk.
Aga samal ajal juhtus see,
et parajasti oli Helsingis selle USA koguduse meeskond,
kes täitis kõik vajalikud paberid ära.
Nad andsid ka kõik vajalikud allkirjad, mida ma muidu poleks saanud.
Samas juhtus mitu asja.
Üks oli see, et ma olin kogu oma elu elanud Mikkelis
ja oskasin vaid ralli-inglise keelt.
New Yorki minek natuke kohutas mind.
Mõtlesin ja palvetasin selle eest, kas pean minema või ei?
Olin kord vanemate juures kodus ja tegin trenni.
Mõtlesin ja palvetasin: "Jumal, ilmuta oma tahet!"
Siis nägin riiuli taga mingit paberitükki.
Vaatasin, mis see seal selline on? Ma ise ju seda ei mäletanud.
Võtsin selle paberi ja seal oli kirjas: "JUST DO IT NEW YORK!"
See oli Nike'i reklaam,
mille mu õde oli toonud kunagi aastaid tagasi.
Ma ei tea, kuidas see sinna riiuli taha sai.
Siis oli veel selline lugu, et sain sõnumi,
et kui jõuan lennujaama,
siis kasutaksin sealt edasi seda ja teist rongi
ja sealt edasi kõnniksin sinna ja sinna läbi nende ja nende kvartalite
ja nii jõuangi kirikusse.
Hea, et olin Helsingis metrood kasutanud.
Olin veidi hirmul, et kuidas läheb, mistõttu helistasin õele.
Õde helistas oma sõbrale USAs, kes oli parajasti Soomes,
kuid see sõber helistas oma õele, kes oli New Yorgis ärinaine.
Lugu lõppes sellega, et ta autojuht ootas mind lennujaamas plakat käes,
öeldes: "Nüüd me viime su sinna kogudusse."
Jumal kinnitas mind, sest ma kartsin minna,
aga juhtus mitu head asja.
Mõeldes sellele annile ja sellele, mis see sinuga tegi,
siis mida tahaksid sellest rääkida?
See, mis mind seal kõige rohkem puudutas ja kõnetas...
Nagu me teame Times Square'i koguduse ajaloost,
siis David Wilkerson sai omal ajal usus hullu idee
minna New Yorki ja otse noortekampadesse.
See kõik on juba ajalugu,
aga just see teema, et see oli usk, mida elati tõeks.
See hingab ja kandub edasi ja see puudutas mind palju.
Tundus, et seal olles see,
mille Jumal oli mulle lapsena südamesse pannud,
hakkas seal esile tõusma ja kinnituma.
Sain ka ärikooli õpingukoha,
aga kogesin samas, et äri pole mu elu põhisuund
ja et Jumalal on midagi muud.
Siis kogesin, et pean kuulutama Jumala sõna.
See on huvitav.
Sa läksid Kaubanduslikku Kõrgkooli ärisuunale või mis see ka on.
Seal on äri, majandus, organiseerimine jne.
Mis mõtted sul õpingute ajal tekkisid, kui su usk oli ju nii tugev?
Mul olid huvitavad ained, aga mu süda ei süttinud nende peale.
Hindan neid huvitavaid aineid, mida õppisin,
aga mu süda vaatas teiste asjade poole.
Mäletan, kuidas hiljem Helsingis magistriõppes olles ütlesin,
et olen pastor.
Siis mitmed küsisid, miks ma siis seal Kaubanduse Kõrgkoolis olen?
Ütlesin, et hakkan vedama kirikubörsi.
See oli muidugi nali.
Piiblis on kirjakoht, mis ütleb, et kõigest vaevanägemisest on kasu.
Kogesin, et ka minu õpingutest oli kasu ja abi ka vaimulikus töös.
Sa oskad lahterdada äriala kogu tervikust.
See on teatud ala, kus sa võid osata rohkem,
aga see, mis sul on, see on rohkem kui globaalne,
sest see puudutab elu, surma ja kõike. - Just.
Seegi oli midagi, mis sul tuli läbi käia,
et oleksid usus tugevam.
Palusin magistriõppes olles:
"Jumal, olgu ka need õpingud Sinule auks!
Õnnista tudengeid, õppejõudusid ja ka rektorit."
Juhtus see,
et kuna ütlesin kursuste alguses, et olen pastor,
siis meil oli umbes 40 tudengit, kes tulid minult igasugu asju küsima
ja meil olid lõunapaudise ajal väga head vestlused.
Ja kui mind kutsuti ühte uurimisrühma, siis sain rääkida ka õppejõududele.
Kord olime koos uurimisrühmaga ka rektori suvilas.
See, mida olin palunud,
et see õnnistus võiks puudutada neid kõiki,
saigi hiljem reaalsuseks ja see oli tore.
Sa oled nüüd 5 aastat olnud siin Helsingis, misjonikirikus,
vastutav pastor.
Sa oled näinud kristluse seisu Soomes ja seda eelkõige Helsingis.
Millised mõtted ja kogemused sul sellega seoses on?
Ma ise kogen oma südames, Jumala Sõna põhjal
ja oma teenistuses,
et ma tahan kuulutada Jeesust
ristile naelutatuna ja ülestõusnud Jumala Pojana.
See, mida Ristija Johannes ütles: "Jumala Tall."
Kogen, et see on koguduse kutsumus.
Me ikka vajame igapäevast meeldetuletust
Jumala armu ja armastuse kohta,
mille Ta andis Jeesuse kaudu ka meile, usklikele.
See on see ainuke sõnum, mille kaudu inimene võib leida pääste.
Seda ma olen tahtnud teha - kuulutada Jumala Sõna.
Kuulutada seda Jeesuse keskselt.
sest Jeesus ütleb, et kõik kirjutised räägivad Temast.
Kulminatsioonipunkt on isik Jeesus.
Olen kogu aeg tahtnud selleni pürgida ja paluda, et ma seda teeksin.
Pastorite töö on üsna väljakutseid täis ja raske seetõttu,
et peab puutuma kokku väga erinevate inimestega,
kellel on elus erinevad olukorrad.
Paljudel on mitmed hädaolukorrad.
Tänapäeval kõik kulud kasvavad. Lisaks hirm ja muud lood.
Kuidas sa pastorina tänapäeva kogudust näed?
Läinud sügisel vaatasin, milline oli 1. sajandi kogudus
ja mis seal kõik toimus.
Riigis valitses poliitiline ebakindlus. Nero sai keisriks.
Aastal 64. pKr oli Rooma põleng.
Esimene süstemaatiline kristlaste tagakius
toimus eriti just Rooma piirkonnas.
Paulus kirjutas kirja Rooma usklikele aastal 57. pKr.
7 aastat enne tagakiusu algust.
Usun, et ta kirjutas selle kirja
Jumala innustusel ja Püha Vaimu juhtimisel
kinnitamaks usklikke selleks, mis neid ees ootas.
See, millega ta neid kinnitas, oli see,
et nad on Jeesuse kaudu liidetud ühte Jumalaga
ja kõigi nende raskuste keskel...
Ta ütles: "Kõik tuleb kasuks neile, kes Jumalat armastavad
ja kes Tema kavatsuste järgi on kutsutud."
Näen, kuidas kristlik kirik
on käinud läbi erinevatest ajajärkudest,
aga meie elujõud on see, et me püsime selles tuumas.
Seni, kuni selles tuumas püsime, peame ka teistele andma.
Olgu ühiskondlik kord, milline tahes.
Mul oli täna varasemas saates külaline,
kes on käinud neljal mandril.
Kui ta jäi töövõimetuspensionile,
siis Jumal juhtis teda kui ehitusmeistrit
mitmetesse kohtadesse, kus ta puutus kokku surmaga.
Sh ka oma surmaga.
Aga seal said suured inimhulgad usklikeks.
Nigeerias saavad suured inimhulgad usklikeks.
Kui samad Jumala sõna kuulutajad tuleksid Soome,
siis vaevalt siin selliseid tunnustähti sünniks.
Mida peaks tegema, et ka siin need tunnustähed sünniksid?
See on küsimus, mida küsin isegi.
Olen ise näinud seda, et see, mida ma saan teha,
on olla ustav selles, mis mulle on usaldatud.
Jumal teeb nagunii seda, mida Tema tahab,
aga ma tahan teha seda, mida mind on kutsutud tegema.
Kõik muu on Tema kätes.
Ärkamistega on ka nii,
et neid ei plaani ega ajasta inimesed, vaid Jumal.
Me võime uskuda,
et ärkamine tuleb siis, kui Jumal "vajutab nupule".
Nii on.
See ongi nii,
et minu oma "nupuvajutuse" peale see ei käivitu.
Vajuta, palju tahad!
Vist üleeile lugesin Habakuki raamatust:
"Kui viigipuu ei kannaks vilja ja oliivipuu samuti,
ometi ma rõõmutsen Jumalast, oma päästjast."
Meie elu suur õnnistus on peidetud Jeesuse tundmisse.
Mis ka ei juhtuks ja kui palju see leviks ühiskonnas,
ma soovin, et see ikkagi leviks.
Ma palvetan selle eest, et see leviks
ja põen selle pärast, et seda oleks näha.
Aga täna teen seda, mida ma saan teha.
Nüüd on veel paar minutit vaba sõna jaoks.
Ütle vaatajatele, mida Püha Vaim sulle annab.
Põhjus, miks ma usun Jeesusesse ja tahan Teda teenida, on see,
et ma olen Temas näinud midagi,
mida ma pole näinud kelleski teises ega kusagil mujal.
Ma olin piiblikooli ajal praktikal Kalifornias.
Siis sõitsin praktikalt vaheajaks New Yorki.
Lendasin Los Angeles'st New Yorki ja mu kõrval istus üks briti naine.
Hakkasime juttu ajama
ja ta küsis, miks ma Kalifornias olin, kui kuulis, et olen soomlane.
Ütlesin, et käin piiblikoolis ja olen seal praktikal.
Siis ta ütles, et kõik religioonid on lõppude lõpuks samad.
Ütlesin talle, et olen temaga eriarvamusel,
mispeale ta ütles: "Excuse me?" (eesti k. "Kuidas palun?")
Ütlesin, et olen temaga selles osas eriarvamusel.
Siis ta ütles:
"Ütle kasvõi ükski põhjus, miks ristiusk teistest uskudest erineb."
Vastasin talle lausega, mida olin kuulnud ühelt piibliõpetajalt.
Vastasin talle nii:
"Ristiusk on ainuke usk kogu maailmas,
mille keskseks teemaks on see, et Jumal alandas end."
Ta oli vait ja palus siis korrata seda.
Ütlesin uuesti: "Ristiusk on ainuke kogu maailmas,
mille keskseks teemaks on see, et Jumal alandas end."
Ta ütles, et ta pole seda kunagi kuulnud.
"Ütle seda veelkord!"
Ütlesin veelkord: "Ristiusk on ainuke kogu maailmas,
mille keskseks teemaks on see, et Jumal alandas end."
Lennu lõpus rääkisime evangeeliumist
ja sellest, kes on Jeesus ja mida Ta tegi.
Kui sa mõtled Jeesusele, siis vaata, mida Ta on sinu eest teinud.
Siis küsi: "Kas keegi teine on sind samamoodi armastanud
nagu Tema armastas?"
Tahan soovida sulle Jumala õnnistusi ja kõike head! Aamen.
Aitäh Jukka Kakriainen nende lõppsõnade eest,
mis andsid julgustust ja rõõmu.
Võime nendega ühineda, sest see on lootusesõnum
ja selles saame turvaliselt käia.
Aitäh sulle
ja Jumal õnnistagu sinu pastori aastaid veel pikalt.
Pastorid vajavad Ta ligiolu iga päev.
Aitäh ja oli tore siin külas olla!
Kui soovid toetada Eesti TV7 tööd, helista 900 1770 (kõne hind 10 euri).
Võid annetada ka pangaülekandega, leides me andmed www.tv7.ee Aitäh!
Tõlge: Raul Jürimaa