Tervetuloa Isännän pöydässä ohjelmaan. Olen Martti Ojares -
ja vieraanani on Kalevi Marin. Tervetuloa Kalevi. - Kiitos.
Tämä on meidän toinen ohjelma.
Ensimmäisessä ohjelmassa kävimme läpi lapsuuttasi -
ja siihen liittyviä ihmeitä.
Sinä olit pari kertaa jo ikään kuin kuollut -
mutta Jumala näki hyväksi -
pistää sinut tekemään Hänelle kuuluvaa työtä.
Ennen kun menemme enemmän näihin Hänelle kuuluviin tehtäviin, -
niin olet koulutukseltasi rakennusmestari.
Olet 63-vuotiaaksi asti tehnyt sitä ammattia -
pääasiassa kotimaassa, mutta myös Saudi-Arabiassa, -
mihin edellisessä ohjelmassa viitattiin.
Kun tulit työkyvyttömäksi, Jumala pääsi ottamaan sinut käyttöönsä.
Se on vienyt neljälle mantereelle, ja mihin kaikkeen on vienytkään.
Otetaan nyt, mitä mannerta haluat nostaa ja mitä esimerkkejä tuoda.
Lähdepä liikkeelle.
Kiitos. Minun mieliammatti olisi ollut opettaja.
Pyrinkin opettajaseminaariin.
Minulla oli piirustus 10, laulu 9 ja soitin pianoa, konserttikappaleita.
Olin ollut kaikkein paras mutta minut hylättiin, -
koska en kuulunut kirkkoon.
Sen takia en pysty opettamaan uskontoa.
Minulla sulkeutui kaikki mahdollinen, mihin en halunnutkaan, -
liikemieheksi enkä muuta.
Sitten minä lähdin rakentajaksi kouluttautumaan.
Rakennusmestariksi luin.
Se oli ainoa, mihin oli mahdollisuus päästä.
Minä en ole koskaan tykännyt rakentamisesta.
Se on sanottava kuitenkin vaikka minulla on ollut tosi suuria työmaita, -
kaksi kertaa Suomen suurin työmaa.
Tämä on ollut Jumalan sormi minun kohdalla.
Pääsin eläkkeelle 63-vuotiaana.
Siinä kävi vielä niin, että olin täällä Helsingissä Suvilahden kadulla -
nostamassa kerrostaloa, kun sain sydänlihastulehduksen.
Se oli sellainen virus, -
että siihen oli kolmen viikon aikana kaksi kuollut.
Minulle oikein teroitettiin, etten saa liikkua juuri minkään vertaa.
Niin minut vietiin Nokialle kotiin.
Siellä terveyskeskus jatkoi minun tervehdyttämistä.
Annettiin niin kovat antibiootit, kuin ihminen voi ottaa vastaan.
Kaikki otsaontelot ja poskiontelot mäti kuivi -
ja samoin korvista kuivi mädät.
Meni yhdeksän kuukautta, tai kymmenen kuukautta se oli, -
ja yhtäkkiä huomasin, että nyt elämäni romahtaa.
Siis fyysinen elämä.
Minä aloin tekemään ruutupaperille testamenttia.
Minun lääkäri, joka oli uudestisyntynyt kristitty, sanoi -
"Kalevi, koetan varovasti sanoa sinulle, että sinä toimitat taloasi.
Ymmärrät, mitä tarkoitan." Sanoin, että ymmärrän.
Tähän tilanteeseen meille kotiin tuli lähetyssaarnaaja pariskunta, -
jotka olivat olleet Nigeriassa mutta eivät voineet sinne enää mennä.
"Lähdetkö Nigeriaan rakentamaan? Meillä on jo rahat valmiina".
Sanoin, että jos lääkäri antaa luvan. "Ei me muuta tarvitaankaan."
Heillä oli kiire ruotsinlaivalle.
Ihmettelin itsekin, kun en ehtinyt puhua, -
että olen näin huonossa kunnossa.
Sanoin Jumalalle "Minä olen valmis sinne.
Ota minut ylös tai paranna. Se on Sinun asia."
En rukoillut yhtään, että tulisin terveeksi.
Seuraavana aamuna olin terve kuin pukki.
Menin parin päivän päästä lääkärille.
Ei vielä sillä kerralla mutta pari kuukauden kuluttua lääkäri sanoi, -
"Saat mennä Nigeriaan, päiväntasaajalle."
Sinne minä menin ja rakensin esimerkiksi kalanviljelyaltaan.
Silloin ei enää ihmiset kuolleet siellä kuivana kautena.
Kukaan ei kuollut. Sitten rakensin puusepänverstaan.
Tämän verstaan tuloilla he kustansivat 60 puskaevankelistaa, -
jotka menivät puskaan, -
ajoi siellä ulos poppamiesten riivaajat ja koko kylä tuli aina uskoon.
He paransivat sairaita.
Se oli merkillistä, kun viimeisen kerran kävin vuonna 2008, -
kun kävin tekemässä raporttia, niin minulle kerrottiin, -
että yli 60 puskakirkkoa oli syntynyt sinä aikana.
Se on aivan Jumalan ihmettä.
Minä olen Mongolissa rakentanut radiotalon ja täällä tämän.
Minä olen kutsunut itseäni, että olen työkaluseppä.
Minä olen rakentanut työkalun, että voidaan evankeliumia viedä eteenpäin.
Sieltä Nigeriasta on paljon asiaa.
Käy läpi joitakin esimerkkejä.
Siellä oli esimerkiksi lähetyskonferenssi, -
mihin minut kutsuttiin tuomaan terveiset Suomesta -
ja kertomaan, millaista lähetystyötä on siellä.
Siellä oli 4000 ihmistä, siellä kirkossa.
Kaikki oli pastoreita.
Tuhat pastoria oli Taraban läänin alueelta -
ja 3000 oli lähetystyössä.
Minä aivan hämmästyin. En voinut uskoa, että on näin.
Minun piti kerrata uudelleen, -
että mitä voin kertoa lähetystyöstä Suomessa.
Minä kerroin vain sitä, -
että pitäisi siunata Israelia joka päivä.
Kerroin, että äitini siunasi polvillaan Israelia joka ikinen päivä.
Siitä on lupaus, että Jumala siunaa sellaista.
Välitauolla ne tulivat minua kättelemään -
ja sanoivat, että tämähän on ihan löytö.
Nigeriassa tulee hirveän paljon ihmisiä uskoon.
Tuossa lähetyskonferenssissakin ne oli niin tulta ja tappura, -
että viedään evankeliumi sinne, missä sitä ei ole koskaan kuultu.
Puhutaanpa vaikka helluntaiherätyksestä.
Meillä on tuhat pastoria mutta vain 50 lähetystyöntekijää -
ja siellä on 3000.
Ja köyhää aluetta, niin köyhää, että juuri ja juuri elävät.
Mongoliassa minä rakensin sen radiotalon.
Kun minulla loppui työt Nigeriassa, -
niin samalla viikolla, kun tulin Suomeen, paloi Mongoliassa radiotalo.
Minua pyydettiin suunnittelemaan -
ja loppujen lopuksi pyysivät minua rakentamaankin.
Sanoin, että otan sen homman.
Minulla ei ollut vielä yhdistystäkään, eikä yhtään euroa -
mutta kuitenkin sinne rakennettiin nelikerroksinen betoninen kerrostalo.
Kun tämä radio alkoi toiminnan, -
niin 12 vuoden sisällä 100 000 kastettiin. Hirmuinen herätys.
Minä olen tavallaan työkaluseppä. Minä teen sen.
Meitä oli 108 talkoolaista, suomalaista, tekemässä sen.
Se on maailman suurin kohde, -
600 lentokilometrin päähän talkoolla tehtynä.
Kyllä niitä isompiakin kohteita löytyy.
Siellä on, kuten havaitsit, valtavan suuria megaluokan seurakuntia.
Miljoonaseurakuntia.
Ja kuten sanoit, uskoon tulemisia on paljon koko ajan.
Mutta kuinka paljon niistä esim. Suomen media kertoo?
Ei kai täällä puhuta mitään.
Jos mennemme sinne Nigeriaan takaisin, -
niin siellä tulee uskoon niin paljon ihmisiä.
Olen istunut semmoisessa pöydässä, jossa oli pastoreita pitkä pöytä.
Kysyin heiltä, -
"Kuinka paljon on teidän seurakuntien väki yhteensä?"
He rupesivat laskemaan ja tuli 38 miljoonaa.
Ne ovat helluntaiseurakuntia.
Tuntuu, että ne laajenee ja ihmisiä tulee uskoon.
Ja kaikki tulevat kirkkoon. Se on iso juttu.
He eivät vai käy siellä ja häviä johonkin.
Minä olin yhdessäkin kokouksessa pienemmässä seurakunnassa.
4000 oli sisällä ja pastori kysyi, onko ketään sairasta.
Siellä oli yksi ainoa, joka oli umpikuuro, -
oli ollut lapsuudesta asti.
Häntä pyydettiin menemään sivuhuoneeseen.
"Ennen sivuhuoneeseen menoa, kierrä tästä kautta."
Hän pani kädet päälle ja "Jeesuksen nimessä olet terve".
Ei mitään pitkiä rukouksia.
Siellä oli kolme lääkäriä ja ne menivät testaamaan: Täydellinen kuulo.
Näitä tapahtuu. Siellä ei kukaan taputtanut, koska se kuuluu asiaan, -
että sairaatkin paranevat.
Tämä on se ero meidän, -
miten sen sanoisin, kristillisyyden kanssa.
Meillä ei oteta kaikkea sitä, mitä evankeliumi antaisi.
Raamatussa sanotaan, -
että ihmeet ja merkit seuraavat puhuttua Jumalan Sanaa.
Kun Suomessa ei ihmeitä tapahdu kovin paljon, niin mistä se kertoo?
No, se kertoo siitä, -
että me olemme jälkikristillisiä.
Me ei tavallaan aina uskotakaan, että ihminen voi parantua ja muuta.
Tärkeintä on se, että ihminen tulee uskoon ja pelastuu.
Ja sitten se, että hänet ohjataan oikealla tavalla lähetystyöhön.
Se on se avainsana.
On seurakuntia, joilla ei ole yhtään lähetystyötä.
Ne ovat valmiiksi ns. transiittivaiheessa, -
ja miten sen sanoisin, saattohoidossa.
Siellä vaan riidellään eikä olla tyytyväisiä.
Se on vähän ompeluseuratasoa.
Kun tulee elävästä kristillisyydestä, käytän ihan sellaista sanaa, -
jossa on tulta ja tappuraa, että evankeliumi menee eteenpäin, -
niin se on niin toisenlaista.
Samoin se on Mongoliassakin.
Siellä tuli uskoon niin paljon ihmisiä, että eräs pastori sanoi minulle -
"Joka ainut, joka tulee ovesta sisään, tulee uskoon.
Niitä tulee liian paljon. Emme ehdi opetuslapseuttamaan.
Perälauta alkaa vuotamaan sen takia."
Sielläkin on kauhea into viedä evankeliumia eteenpäin.
Radiotalolla, jonka rakensin, on 10 pistettä ympäri Mongoliaa, -
että siellä kuuluu radio.
Siellä ihmisille toitotetaan, että menkää kirkkoihin ja seurakuntiin.
Teidän puolestanne rukoillaan siellä.
Kun buddhalaisessa ympäristössä menet Buddhan temppeliin, -
niin ensimmäisenä kysytään, mikä on asiasi.
Toinen sanoo, että on jotain sairautta.
Kaikkein kallein on se, että on lapsettomuutta.
Sitten kysytään, minkä arvoinen munkki. Sekin hinnoitellaan.
Sitten munkki rukoilee henkilön puolesta.
Monet vie omaisuutensa sinne Buddhan temppeleihin.
Kun sanotaan, että teidän puolesta rukoillaan eikä se maksa mitään, -
niin niitä tulee seurakuntiin rukoiltavaksi, ja tulevat uskoon.
Minulla olisi yksi mutta en taida ehtiä sitä kertomaan.
Tuli toimittaja, joka ei ollut uskossa. Hän luki tiedotusoppia.
Hän luki vain uutisia.
Hän ihmetteli, mikä on ympärillä olevilla kollegoilla, -
kun he ovat ihan erilaisia kuin hän.
He ovat niin välittömiä ja heillä on ilo.
Hän kysyi ja he sanoivat "Meillä on Jeesus sydämessä".
"Mitenkä minä sen saan?" He johdattivat hänet uskoon.
Kun hän sai rauhan sydämeen, hänet ohjattiin yhteen kirkkoon, -
ja sitten hän lähti viemään tätä samaa sanomaa kotikylälle -
Gobin autiomaahan, jonne on matkaa 400-500 km linja-autolla.
Siellä hän puhui kotiväelle -
"Minulla on Jeesus sydämessä.
Olen ottanut vastaan Jeesuksen ja minulla on syvä rauha."
He katselivat ihmeissään, olivat samanistejä.
"Muuten on järkevä mutta jotain se on saanut, mitä emme ymmärrä."
Hän meni sitten pois.
Hänellä oli velipoika, joka oli kauhean iso ja niin kova juoppo kuin voi olla -
ja pahapäinen. Repi ihmisten jurttia ja aitoja maahan.
Yhtäkkiä hänelle tuli sellainen tilanne, -
että ei vodka mennyt suuhun ja hän ylenantoi.
Hän ei ollut kolmeen päivään saanut nukuttua ja oli kylmä kalkkuna.
Hän sanoi isälle ja äidille, että hän tappaa itsensä.
"Älä missään tapauksessa. Mene siskosi luo. Hän tekee sinulle taikoja."
Niin hän meni sinne ja sisko sanoi "Jumala kutsuu sinua".
"Anna elämäsi Jeesukselle". Hän sanoi "Otan mitä vaan".
Sisko sanoi "Lausu minun perässä" ja hän sanoi uskonrukouksen.
Hän sai sillä hetkellä rauhan sydämeen mutta romahti lattialle.
Tämä sisko ei voinut jäädä yöksikään sinne, koska hän kuorsasi niin lujaa.
Seuraavana päivänä, kun hän tuli töistä, velipoika istui siellä -
ja ihmetteli, mikä hänelle on tullut, kun on niin hyvä olla.
Sitten hän meni kotikylälleen. Hän oli ostanut vasaran ja nauloja, -
ja korjasi aitoja, mitä oli rikkonut.
Kyläläiset sanoivat "Mikä sinulle on tullut?". Kaukaa koittivat huudella.
"Jeesus on tullut minun sydämeen." Mitenkäs me se saadaan?
"En minä tiedä." "Mene hakemaan siskosi."
Sisko tuli seuraavana lauantaina ja johdatti koko kylän uskoon.
Sinne tuli hänen kirkosta pastori.
Siellä oli valmis 2000 hengen seurakunta. Kaikki tuli uskoon.
He eivät tienneet ristinkuolemasta mitään -
mutta Jeesus nimessä on voimaa. Se kirkastui minulle siellä.
Kun ottaa Jeesuksen vastaan, vaikka olisi umpimetsässä, -
eikä ole edes niin paljon tietoa kuin pyhäkoululapsilla -
mutta Jeesus nimi on niin suuri juttu.
Minä virittäisin pientä keskustelua tästä, -
kun on kiistatta selvää, -
että kun ihminen tulee uskoon ja Jeesus tulee hänen elämäänsä, -
hänen elämänsä muuttuu paremmaksi.
Kun Jumalan siunaukset tulee, tulee aineellistakin hyvää.
Tulee monenlaista hyvää, kun Jumala on sydämeni Herra.
Mitkä ihmeen muurit Euroopassa ja Suomessa on, -
että me ei saada vihollisen linnakkeita ja muureja murtumaan?
Mitä pitäisi tehdä?
Niin, se on sellainen kysymysmerkki, mitä täällä voisi tehdä.
Kyllä minä sanon, että ei ole muuta kuin rukous. Siinä se on.
Tänä päivänä suomalaisessa hengellisessä ympäristössä -
rukous on oikeastaan ainoa, millä saamme voitettua.
Se, että yritetään tällaista ylimääräistä, -
sanoisinko tanssia ja tämmöistä seurakuntiin tuoda, -
sählykerhoja ja kaikkea, että nuoret viihtyisivät.
Ei mitään muuta, vaan heille pitää antaa kunnon ruokaa, evankeliumia.
Nokiallakin, kun minä oli siellä vanhimpana, -
me pidettiin idänpäiviä joka vuosi.
Minä vein Raamattuja Neuvostoliittoon.
Mukanani lähti eräs toinenkin vanhin.
Sinne vietiin nuoriakin mukana. Piti olla isä tai äiti mukana.
He olivat kaiket kesät aktioissa ja kun he tulivat sieltä, -
he olivat imeneet valtavasti evankeliumin viemistä eteenpäin.
Nuoria oli noin 40, vähän päälle.
Kuvittele, että niistä 13 lähti evankeliumia viemään, -
lähetystyöhön maan rajojen ulkopuolelle, näistä nuorista.
Tänä päivänä evankeliumin vieminen on mennyt vähän toisenlaiseksi.
Siellä pitää viihtyä ja tämä on väärin.
Tämä ei ole oleellista, mitä kuuluisi olla.
Johdetaan vähän niin kuin siviiliyritystä -
matematiikalla ja muilla säännöillä
Kun Jumala tulee sydämeen, niin sehän on niin valtava muutos.
Onko niin, että me emme kerro Herran teoista? - Nimenomaan.
Sinullakin on paljon esimerkkejä, joita ei olla ehditty käymään läpi -
mutta näemme, että Jumala on Jumala.
Mitä se tarkoittaa, kun Jumala on Jumala?
Siihen sisältyy valtavat aarteet.
Kun ihmiset ymmärtäisivät, niin Jumala armosta sen laskisi.
Nimenomaan ja se, että antautuu Jumalan käyttöön.
Vaikka on ihan tavallinen kaduntallaaja, kuka hyvänsä, -
tai on varakas ja muuta, -
lähtee ajatuksella "Jumala, saat tehdä ihan mitä vaan minulla".
Minä muuten 17-vuotiaana, kun tulin uskoon, -
olin siinä vaiheessa hirveä herkkä kaveri -
ja olin yrittänyt tulla uskoon jo aikaisemminkin -
mutta se ei kantanut, koska en tunnustanut sitä.
Minä sanoin Jeesukselle "Tehdään diili". Käytin vielä tuota sanaa.
"Anna minulle voimaa, että koulukavereille tunnustan uskoni.
Sitten saat käyttää minua. Minä olen Sinun orja ihan oikeasti."
Tein tämmöisen diilin.
Kun menin seuraavana aamuna kouluun, -
siinä oli Kiku, pienikokoinen kaveri. Oikein hyvä ystävä ja kiva kaveri.
Sanoi "Minun puolesta on eilen rukoiltu, että tulisin uskoon".
"Sehän on hyvä asia."
Minä kävin vessassa -
ja sillä aikaa koko luokka tiesi, että olen tullut uskoon.
Ei minua pilkattu. Ainoa, joka siihen aikaan minua pilkkasi -
oli historian opettaja. Hän aina sanoi "Uskonkiihkoilija".
Minä nousin ylös ja sanoi "Minä en ole Usko enkä Kiihkoilija.
Minä olen Kalevi Marin."
Siihen hän "Niin, niin, niin".
Sieltä kautta tuli tämmöistä mutta koulukaverit oli kivoja -
ja ymmärsivät, että voi ajatella toisinkin.
On hirveän tärkeätä, että osoitamme ihan olemuksellamme -
ja kaikella sillä rakkaudella, minkä me olemme saaneet Herralta, -
että se menisi eteenpäin.
Kyllä Jumala on mukana, kun olet kertomassa Hänen hyvyydestään.
Toinen on se, että on luonnollinen. - Aivan.
Joskus, kun tulee uskoon, koittaa olla uskovainen.
Ei sitä tarvitse koettaa. Ole oma itsesi.
Koska Herra on sinun. - Niin.
Sinä omalla tyylilläsi ja tavallasi näytät sitä ulospäin.
Se on vaan näin, -
että elämä on se tärkein kirje ulkopuolisille.
Teeskentelyn jokainen huomaakin.
Kalevi, sinulla on 1,5 minuuttia aikaa sanoa katsojille, -
mitä Pyhä Henki sanottavaksi antaa. Ole hyvä.
Mielelläni haluaisin siitä sanoa, että kun tulet uskoon, -
anna täydellinen vapaus Jeesukselle viedä sinua eteenpäin, -
että saat kertoa kavereille.
Älä missään tapauksessa panttaa sitä tietoa ympärillä olevilta, -
että olet kristitty.
On äärimmäisen tärkeää, että tunnustat, -
koska sanotaan, että uskon.... Miten se nyt sanotaan?
Tullaan vanhurskaaksi mutta suun tunnustuksella pelastutaan.
Se on täysin totta.
Sen minä olen itse kokenut niin syvältä ja terveesti.
Varmasti, kuten sanoit, tulee olla oma itsensä aidosti, -
ja sanoa se, että minä olen rakastunut Jeesukseen.
Joo. Ei tarvitse teeskennellä.
Kiitos Kalevi näistä kahdesta ohjelmasta.
Minä ainakin ajattelen, että näissä on tullut paljon syvyyttä -
ja sitä olennaista ydintä, mitä uskossa vaeltamiseen kuuluu, -
kun Jumala saa ottaa haltuunsa miehen, kuten sinut sai ottaa.
Kiitos oikein paljon.
Mikäli tämä ohjelmasarja on koskettanut sinua, -
voit olla tukemassa tämän ohjelmasarjan tuottamista.
Voit soittaa numeroon 0600-10177 -
tai lahjoittaa ruudussa näkyvälle pakkitilille -
käyttäen viitettä 8617.
Kiitos tuestasi.
Tekstitys: A. Eskola