ISANDA LAUAS
Tere tulemast saatesse!
Mina olen Martti Ojares
ja mu tänane külaline on Kalevi Marin.
Tere tulemast! - Tänan!
Sa oled 78-aastane ja teed endiselt misjonitööd.
Tahan sellega näidata, et siin on üks ime,
sest pidanuksid juba 4 korda surnud olema.
Sa ei pidanuks isegi siia ilma sündima!
Räägi veidi oma lapsepõlvest.
Mu vanem õde on minust 13,5 aastat vanem.
Kui ta sündis, ütlesid arst ja ämmaemand mu ema kohta,
et proua Marin ei saa enam kunagi lapsi.
See olevat selgemast selgem. Polevat mingitki võimalust.
Aga 13 aasta pärast jäi ema uuesti lapseootele
ja seda pandi imeks.
Aga nii ma siis sündisingi.
Tavaliselt tuldi kogudusest koju vastsündinud last õnnistama,
aga mu isa ja ema
viisid mu Kuopiosse, Eelimi kogudusse,
kus mind siis õnnistati.
Nõnda nagu Jumala Sõna räägib sellest,
kuidas Hanna ja Elkana
viisid Saamueli templisse õnnistamisele,
otsekui loovutades ta Jumalale.
Nii "loovutati" siis mind ka nagu mulle on räägitud.
Siis aga läks nii, et ma jäin 2-aastasena auto alla.
Auto rattad sõitsid üle mu rinnakorvi ja kõhu.
Mind viidi haiglasse, kus olin 4 kuud.
Viimasel kuul olin täitsa teadvuseta.
Ühtlasi olin ka halvatud - mul ei liikunud ükski kehaosa.
Mind söödeti kummivoolikutega.
Seal oli ka mingi rooli moodi asi.
Mulle anti peamiselt mingit vedelikku.
Siis toodi mind koju surema.
Isa palkas mind ravima sama õe, kes mind ka haiglas ravis.
See siis Kuopio linna Läänihaiglas.
Ema palus igal jumalateenistusel palvetada,
et Jumal tervendaks mu, isegi, et see tundus võimatuna.
Ometi ta esitas alati selle eestpalve.
Ühel laupäeval tuli meile aga koju mind uurima
üks Hämäläineni-nimeline professor,
kelle sõnul ma pidanuks juba surema.
Ta mõõtis mul ka südamerütmi,
öeldes: "Ma ei annaks siin isegi ühte tundi eluaega."
Siis aga läks tagasi koju ja mina elasin ikka edasi.
Järgmisel hommikul läks ema teenistusele,
esitades esimest korda palvesoovi,
et ta suudaks üle elada selle, kui nende Kalevi-poiss ära võetakse.
Jutlustaja Vilho Soininen palvetas aga tuliselt:
"Tõsta see väikemees sealt püsti!
Sündigu see Sinu auks Jumal!"
Ma olin samal hetkel oma hällis püsti tõusnud
ja raviõde imestas: "Mis nüüd juhtus?"
Ma olevat tahtnud võrevoodist välja ronida,
mispeale ta tõstis mu võrevoodist põrandale,
hakates mul kätest kinni hoidma.
Mina aga põgenesin ta käte vahelt.
Läksin uksest välja liivakasti
ja hakkasin seal mängima nende samade autodega,
mis olid sinna kevadest jäänud.
Ajavahe oli siis 4 kuud.
Raviõde rääkis sellest ka mu emale ja isale,
et poissi ei saanud enam tuppa tagasi.
Ma tahtsin autodega mängida
ja ta pidi mind liivakasti jaoks vastavalt riide panema."
Ema ja isa hakkasid jumalateenistuselt tagasi tulema ja...
Me maja asus mäenõlval, mille allkorrusel asus pood.
Ema nägi eemalt: "Kalevi on seal!" ja ehmatas selle peale ära.
Ta arvas, et see on minu ingel, keda talle näidatakse.
Teiselt poolt jooksis hirmunud raviõde: "Kalevi tõusis võrevoodist üles!
Ta hakkas nõudma, et tahab minna välja
ja nüüd siis mängibki seal."
Järgmisel hommikul läksime isaga linna.
Sel ajal polnud busse ega muud transporti.
Kõndisime isaga 2 km linna, minnes kohe kirstude poodi.
Isa ütles: "Siin ongi see poiss, kelle jaoks ma kirstu tellisin.
On see valmis?"
Poeomanik hakkas nutma ega öelnud midagi.
Ta läks kassasse ja andis isale kõik rahad tagasi.
Siis läksime Läänihaiglasse, kus võttis vastu professor Hämäläinen.
Isaga ooteruumi sisse astudes, öeldi kohe: "Marin, tulge siia!"
Nii me läksime sinna koos.
Professor uuris mind igalt poolt põhjalikult,
öeldes siis: "Ta on igati terve laps.
Ainuke, mis tal on, on see, et tema rüht on kui vanal mehel."
See jäeti "märgiks" selle kohta,
et see väike poiss oli kunagi surmasuus.
Siis hakkasin iga päev kättpidi rippuma
ja 10-aastaselt läks mu selg tagasi sirgu.
Siin oleks paslik rääkida lühidalt su ema palvetest.
Ta oli järeleandmatu palvetaja, olles ametilt juuksur-habemeajaja.
Vahepeal aga toimusid asjad, millest võiksid nüüd rääkida.
Emal läks hästi.
Mina käisin juba koolis,
kui ema sai korraga taevast sõnumi: "Nüüd peab kohe palvetama!"
Ta küsis oma kliendilt,
kas keegi teine juuksur võiks jätkata tema kallal,
kuna ta peab ära minema.
Klient oli nõus.
Ema pani kiiresti jope selga ja jooksis koju.
Ta polnud üldse jooksja tüüp. Tavaliselt ta kõndis ja pikki vahemaid.
Ta jooksis koju ja ka mina tulin just koolist koju.
Kui ema koju jõudis, oli ta higist täitsa märg ja punane.
Ta läks elutuppa, viskas jope nagisse ja hakkas palvetama.
Tulin järgmine päev koolist ja ema palvetas ikka veel seal elutoas.
Läks veel paar tundi, kui ema sealt ära tuli.
Ta läks seejärel sauna, võttes puhtad riided kaasa.
Kuid ta oli palves saanud ühe nime.
Isa arvas, et see võib kindlasti olla keegi misjonär.
Ta vaatas kõikvõimalikud kohad läbi,
leides selle inimese ühest misjoniseltsist,
mis asus Aafrikas.
Ema kirjutas kõik täpselt üles, andes talle teada, mis oli juhtunud.
Poole aasta pärast tuli vastus,
sest 3 kuud kulus posti liikumiseks sinna
ja sama palju tagasi.
See misjonär kirjutas selles kirjas, kuidas teda rööviti misjonijaamast.
Inimsööjate hõim viis ta oma piirkonda ja sidus ta kinni.
Nad pidasid terve öö oma rõõmu rituaale,
mängisid igasuguseid pille jne.
Äkki nad peatusid ja vahtisid teda mitu tundi.
Siis sidusid ta posti küljest lahti, sest ta oli ikka veel kinni seotud
ja viisid ta tagasi misjonijaama, jättes ta kuhugile muru peale.
Sealt ta ka leiti.
Ta jagas kõiki neid üksikasju,
mis juhtusid kellapealt täpselt siis, kui ema palvetas.
Kui misjonär vabastati, sai ka ema palvetamisest vabaks.
See on väga hea näide Jumal hoolitsusest ja tegutsemisest.
Taevas vajas sellist inimest, keda teati, et ta kuuleb Jumala häält.
Ei saadud ju võtta sellist, kes ei suuda kuulda Jumal häält.
Su ema oligi selline.
See näitab seda, milline palvetaja su ema oli.
Ta mõjutas ka seda,
mis juhtus su elus ka hiljem, peale su lapseiga
ja neid juhtumeid on väga palju,
millest siin saame tuua vaid mõned näited.
Olid 6-aastane, kui nägid aknas kuradit.
Nägin jah.
Vaatasin elutoa aknast välja
ja nägin Heikki Toivaneni õuel hingevaenlast.
Ta oli jubeda väljanägemisega musta värvi.
Ma ei kartnud teda ega tahtnud teda vaadata.
Läksin hoopis diivanile istuma.
Siis hingevaenlane tõusis, vaatas aknast sisse ja vahtis mind.
Peab ütlema, et ta silmad olid nii külmad ja läbistavad.
Ütlesin väikese poisina: "Sul pole minu juurde mingitki asja!
Mu ema palvetab siin toas
ja sul pole mingitki võimalust siia tulla."
Hingevaenlane vihastus selle peale.
Ta tõusis natuke ülespoole ja pani silma akna peale,
mispeale aknale tekkisid kõik vikerkaare värvid.
Siis aga läks ta ära.
Ma ei rääkinud sellest emale midagi,
kuigi mind pani natuke imestama, mis asi see selline oli.
Olin 13-aastane, kui kolisime Kuopio kesklinna.
Siis küsisin emalt, kas ta mäletab, kui väga ta proovis seda akent pesta,
aga see ei õnnestunud.
Ema lausa mõtles, et peab äkki klaasi ära vahetama,
aga seda siiski ei tehtud.
Ema ütles, et mäletab küll seda.
Ta imestas ka, kuidas see klaas selliseks muutus?
Mina aga mõtlesin, mida see minu elu jaoks tähendab?
Ema oli natuke aega vait, mõtles ja ütles siis:
"Kuule, ma ütlen nii,
et kord sa satud mingis olukorras kokku sama hingevaenlasega
ja sul pole kuskilt ümbrusest mingitki abi loota.
Aga keegi äratatakse üles sinu eest palvetama.
See on täitsa kindel.
Nii et sa pole üksi!"
See asi saigi teoks 33 aastat hiljem Saudi Araabias.
Seal oli olukord, mis on omaette pikk lugu,
aga ma pidin andma ühele ostuosakonna poisile
Uue Testamendi.
Hakkasin magama jääma, sest päev oli olnud sündmusterohke.
Olin Rijadis kohtumõistmise väljakul,
kus inimestel raiutakse käsi maha ja neid piitsutatakse.
Ka kus võetakse päid maha.
Olin seal nn salajasel ajal, kui inimesed rääkisid omavahel salaja.
Inimesed läksid mošeedesse palvetama.
Kui palveaeg läbi sai, tulid nad sealt välja.
Ma seisin seal üksi.
Äkki kuulsin selja tagant samme ja mind hakati kaelast kägistama.
Ütlesin: "Kao minema Jeesuse nimel!"
Vaatasin ettevaatlikult tagasi, aga seal polnud kedagi.
Kui see palveaeg läbi sai ja esimene takso tuli, sõitsin koju.
Kui hakkasin hambaid pesema, nägin oma kaela peal musti jälgi.
Heitsin seejärel magama.
Kui juba magasin, tundsin, et keegi on mu toas.
Avasin silmad ja nägin toas jäiselt valget kuradit.
Panin lambi põlema ja ta kadus.
Mõtlesin, et magan edasi lambivalgel.
Olin rampväsinud.
Päevasel ajal on Saudi Araabias varjus +58C.
Eks inimene, olles sellise kuumaga väljas,
ikka väsib ära.
Jäin just uuesti magama ja tundsin taas, et keegi on mu toas.
Avasin silmad ja nägin, et kurat oli mu voodi otsas.
Täpselt samasugune nagu teda 6-aastasena nägin.
Ajasin ta Jeesuse ja Jeesuse vere nimel sealt välja
ja ta läkski.
Siis jäin uuesti magama, tundes taas, et keegi on mu toas.
Ma ei oska isegi öelda, kui mitu korda pidin teda välja ajama.
Hommikul, kui lõpuks ärkasin, olin väga väsinud,
sest polnud saanud öösel mingit rahu.
Võtsin Uue Testamendi ja läksin autosse.
Kui öö on niimoodi mööda saadetud, tundub, et midagi on katki.
Ka mõttemaailm on väga segane.
Mõtlesin, kas pean äkki minema kontorisse
ja ütlema, et lähen Soome tagasi.
See oli väga jube öö.
Sõitsin siis töö juurde, kuhu läksin alati tund aega varem.
Seal oli Abdullah - mu ostuosakonna poiss,
kellega olin kokku leppinud, et annan talle Pühakirja.
Olime rääkinud pühakirjast nii Koraani kui Piibli mõistes
ja ma lubasin viia talle Piibli.
Ta oli ukse peal ja ütles, et pidin ju talle Pühakirja viima.
Ütlesin, et mul pole seda kaasas ja pean selle ära tooma.
Läksin seda tooma.
Mul kukkus kui kivi südamelt,
kui ta ütles, et pean sellele kohe järele minema.
Nende kultuuris juhile üldiselt käske ei jagata,
aga siis ta käskis mind,
sest ta oli Pühakirja lugemisest niivõrd huvitatud.
Läksin seda siis tooma, kuna koju sõit võttis vaid 15 minutit
ja läksin siis tagasi.
Tagasi töö juurde jõudes oli Abdullah aga kadunud.
Mõtlesin, kuhu kohta ta küll kadus? Otsisin teda terve päeva igalt poolt.
Küsisin teistelt, kus ta on? Ta ju pidi poodi minema.
Aga ma ei leidnud teda.
Siis tuli lõunaaeg ja ta tuli ning koputas mulle õlale.
Kui ümber pöörasin, ütles Abdullah nii:
"Kohtume 10 minuti pärast sauna juures."
Ütlesin, et sobib.
Läksingi 10 minuti pärast sauna juurde,
kus Abdullah juba ootas.
Andsin talle Uue Testamendi ja tema pani selle vastu oma rinda,
öeldes: "Kas tead, et siin on tööl palju inglise keelt rääkivaid nuhke?
Aga mina olen ainuke, kes pole salapolitsei teenistuses.
Ma olen täitsa ehtne.
Kui aga salapolitsei saab teada,
et sa mulle Uue Testamendi andsid ja mina selle vastu võtsin,
võetakse meil mõlemal järgmisel reedel Rijadi väljakul
pea maha."
Ma ei saanud sellest sedamoodi aru - et selle asja pärast võib pea minna.
Samal päeval juhtus see,
et sain sõnumi kutsega minna peakontorisse.
Läksin sinna ja seal ootas mind juba valmisostetud pilet Medinasse.
See oli lennupilet Medinasse.
Läksin kohe kohvreid pakkima, et Medinasse lennata,
lennateski samal ööl Medinasse.
Samal ajal torisesin veidi Jumala ees,
et oleksin tahtnud peale nii ränka kogemust
lugeda koos Abdullahiga Pühakirja ja seletada seda talle,
et ta saanuks selles kogu aeg kasvada.
Olin siis Medinas ja tuli jõuluaeg.
Mu leping nägi ette 3 kuud tööd ja peale seda 1 kuu puhkust.
Nii olin tagasi Soome sõitmas.
Oleksin saanud sõita Jedda kaudu, mis on otsem tee,
aga ma võtsin pileti Rijadi kaudu, kuna tahtsin näha Abdullahi.
Oli hea, et mul õnnestus minna sinna taksoga
ja samamoodi ka tagasi tulla.
Nii ma siis läksin.
Ka väravavalvur oli nii rõõmus mu tuleku üle.
Haigla ehitusobjekt oli seal lähedal.
Abdullah oligi seal ja tal oli miski asi peal.
Ta viskas selle ära ja hakkas minu poole jooksma,
hakates mind suudlema ja nutma.
Kõik töötajad vaatasid ja mõtlesid, mis nüüd juhtus?
"Saudiaraablane suudleb valeusu esindajat!"
Abdullah hakkas nutma
ja ma küsisin: "Mis viga? Mis on juhtunud?"
Ta ütles: "Ma olen uuestisündinud!"
Siis hakkasin ka mina nutma. Ma ei suutnud enam.
Ma muidu pole täiskasvanuna üldse nutnud,
aga siis hakkasin nutma.
Võtsin seda suudlust väga tõsiselt.
Ma polnud enne kunagi meest suudelnud.
Suudlesin küll siis, kui viisin Piibleid Nõukogude Liitu.
Siis aga tuli mul aeg lahkuda.
Mind ootas värava juures takso.
Istusin taksosse ja sõitsin tagasi Soome,
mäletamata sellest reisist mitte midagi.
Mul sees pulbitses sedavõrd, sest Abdullah sai usklikuks.
Kuidas see võimalik on?
Mõtlesin omas peas,
et ma oleksin jaganud talle seda kõike nö vale kultuuri kaudu.
Seal on väga suur kultuuride erinevus.
Kuid Püha Vaim juhtis teda, et ta sai usklikuks just lugemise kaudu
Siis läks nii, et ka saabusin Saudi Araabiast koju
ja 5 aastat peale seda sündmust oli ajakirjas "Seura" lugu,
kus üks haigla hooldaja rääkis loo,
kus ta pidi minema Saudi Araabiasse, et ta usklikuks saaks.
Võtsin temaga kohe ühendust. Ta oli parajasti Turus.
Küsisin ta käest kõike.
Ka seda, kes seal parasjagu juhtkonnas jne?
Küsisin ka, on seal keegi Abdullahi-nimeline mees?
See võis olla ka varjunimi.
Saudi Araabia kuningas oli ka Abdullah
nagu ma just ütlesin.
Ütlesin, et Abdullahil on sudaanlannast ema,
mis on seal üsna harv nähtus.
Ta ütles: "Jah on. See Abdullah on neil juhtkonnas."
Ta rääkis, kuidas ta sinna esimest korda läks.
Tema kolleeg oli teda kaasa kutsunud,
öeldes: "Tule koos minuga, sest sa oled kristlane."
Siis ta läks sinna koos temaga.
Tal oli vajadus või sund usklikuks saada,
sest ta mõtted olid juba siis sellised.
- Vägev!
Meil on nüüd vaid minut jäänud esimese saate lõpuni,
mistõttu ütle vaatajatele, mida Püha Vaim sulle öelda annab.
Ütleksin seda, et iga kristlane, kes on uuestisündinud,
teadku, et on väga tähtis,
et me juhinduksime Jeesuse misjonikäsust.
Me palvetame misjonitöö eest ja annetame selleks ka vahendeid,
sest see on suurim ja tähtsaim asi, mis elus saab olla.
Jeesus ütles: "Minge kõike maailma ja kuulutage evangeeliumi
kõigele loodule, suguharudele, hõimudele ja keelerühmadele!"
Nii ütles Jeesus
ja nii on see me kõigi kõige tähtsaim ülesanne.
Nii kiiresti möödus meil see esimene saade,
aga me teeme sinuga ka teise saate,
kus räägime veel rohkem neist sündmustest su misjonipõllul.
Aitäh selle saate eest ja Jumal õnnistagu sind!
Aitäh, et sain tulla!
Soovides toetada Eesti TV7 tööd, helistage 900 1770 (kõne hind 10)
või annetage pangaülekandega, leides me andmed www.tv7.ee Aitäh!
Tõlge: Raul Jürimaa