Tervetuloa Isännän pöydässä ohjelmaan.
Olen Martti Ojares ja vieraanani tänään on Sakari Kapulainen.
Tervetuloa. - Kiitoksia. Ilo olla täällä.
Näissä on tapana lähteä siitä, -
että kuka olet ja millaiseen perheeseen olet syntynyt.
Vapaasti kerro nyt siitä, niin päästään liikkeelle.
Minulla on vaimo ja kaksi aikuista lasta.
Vaimoni kanssa asutaan kahdestaan Keravalla.
Olen syntynyt Ruokolahdella -
maatalousyrittäjä perheeseen.
Isä, äiti, isoveli, pikkusisko ja kaksi pikkuveljeä.
Tavallinen luterilainen koti.
Silloin ei ollut vielä sitä leijonaa.
Ei ollut vielä leijonaa, leijona tuli vasta myöhemmin kehiin.
Sanoit, että tavallinen luterilainen koti eli kävitkö pyhäkoulussa?
Meillä oli kylällä pyhäkoulu -
ja oikeastaan kaikki kylän lapset kävivät siellä.
Kävin siellä hyvin innokkaasti ja äitini opetti iltarukouksen.
Oli oikeastaan siinä mielessä turvallinen lapsuus.
Sillä on äärettömän tärkeä merkitys, -
mikä on lapsuus ja onko se turvallinen?
Tänäkin päivänä on vieraana henkilö, jolla isä kuoli hyvin nuorena -
ja äiti joutui olemaan työssä eikä ollut rakkautta ja aikaa.
Vanhemmat varsinkin maatalous- perheissä olivat kaikki yhdessä.
Oli eläimiä ja kaikkea ja se antoi hyvin monenlaisen kuvan elämästä.
Miten sitten, kun menit kouluun ja eteenpäin?
Millä tavalla elämä lähti siitä menemään?
Oikeastaan palaan vielä lapsuuteen.
Ennen koulua muistan tilannekuvan.
Äitini oli paistamassa maalaistalon tuvassa kotona leipää.
Meillä oli kylässä isäni täti, Kaisa-täti.
Minä istuin tuvan penkillä ja ehkä olin kuunnellut heidän keskusteluaan.
Muistan hyvin elävästi sen tilanteen, kun Kaisa-täti kysyi äidiltä: -
"Oletko sinä uskossa", johon äiti vastasi myöntävästi.
Jo pienenä poikana tajusin, että tämä ei ole mikä tahansa kysymys.
Tämä on elämän tärkein kysymys.
Näin onkin, minkä jälkeenpäin ymmärsit.
Se on todellakin elämän tärkein kysymys.
Muistan, että koulussa uskonnonopetuksessa -
kerrottiin Raamatun kertomuksia. Olin hyvin innokkaasti mukana.
Kotona rukoilin omin sanoinkin -
ja tuttuja virsiä iltaisin hyräilin.
Siinä 8-10 vuoden ikäisenä olisin halunnut olla varma, -
että pääsen taivaaseen ja minulla on iankaikkinen elämä.
Mutta kukaan ei kertonut minulle tai en sitä ymmärtänyt.
Monta kertaa Jumala järjestää tällaista.
Sinullekin ensimmäisen etsikkoajan ja tuli huoli siitä, -
että mikä tämä pelastuminen onkaan?
Se, mitä 5-vuotiaana jo sait kuulla, -
että oletko uskossa ja mistä siinä on kysymys?
Miten tämä tapahtuma vaikutti sinuun?
Oikeastaan varhaisnuorena, teini-iässä -
vähän erkaannuin uskonasioista.
Mutta rippikoulussa, kun menin rippikoululeirille.
Kun se oli kesäloman alkua, niin ensimmäisenä ajatuksena oli vaan, -
että kunpa pääsisi nopeasti kesäloman viettoon ja maatilatöihin.
Siihen aikaan ei ollut pleikkareita -
mutta meillä oli uusi turvaohjelmalla varustettu traktori, -
jolla 10-vuotiaasta asti pääsin ajelemaan. Se oli mieluista touhua.
Mutta rippikoululeirillä, muutaman päivän päästä, -
kuuntelin opettajamme, lehtorin opetusta siitä, -
kuinka Jeesus on kuollut meidän syntien edestä, -
avannut tien Isän yhteyteen.
Kun kuuntelin ilta illan perään isosten todistuksia, -
kuinka he olivat tulleet uskoon, niin havahduin siihen, -
että tätähän olen etsinyt koko elämäni.
Arkana poikana en uskaltanut kenellekään siitä puhua mutta -
yhtenä iltana vapaaehtoisessa rukoushetkessä rukoilin yksin -
"Jeesus, anna minulle syntini anteeksi, tule elämääni."
Voi sanoa, että siitä kääntyi uusi lehti minun elämässä.
Kun luin Jumalan Sanaa, Uutta Testamenttia, -
ei se ollutkaan sama kuiva kirja kuin aikaisemmin.
Jumala alkoi puhua Sanansa kautta ja ennen kaikkea vahvistaa sitä, -
että olen Jumalan lapsi.
Minulle tuli hyvin rakkaaksi uskon alkuvaiheessa -
1. Joh. 5:11-13. "Ja tämä on se todistus: -
Jumala on antanut meille iankaikkisen elämän, -
ja tämä elämä on hänen Pojassansa. Jolla Poika on, sillä on elämä; -
jolla Jumalan Poikaa ei ole, sillä ei ole elämää."
Sitten tärkeä kohta, mikä kosketti sydäntäni.
"Tämän olen kirjoittanut teille, jotka uskotte Jumalan Pojan nimeen -
tietääksenne, että teillä on iankaikkinen elämä."
Tämä raamatunkohta kolahti.
Ei tarvitse enää olla epävarma vaan tietoinen, -
että olen taivaan Isän oma ja menossa taivaaseen.
Kun ajattelee sitä, että se on ainut ovi ja tie, jolla ihminen voi pelastua.
Sait jo nuorena ottaa sen elämääsi niin vahvasti, että se kosketti sinua.
Sitten käsittelemme jatkoa ja ennen kaikkea työelämää.
Seuraava isompi etappi, jossa pysähdymme on eläköityminen.
Mennään tähän, kun kävit koulua ja menit työelämään.
Sinulla oli jo kuitenkin tämä, mitä äsken sanoit, sydämessäsi.
Se vaikutti koko ajan valintoihisi ja havaintoihisi.
Millä tavalla se käytännössä vaikutti?
Olin siinä mielessä onnellinen, että luterilaisessa seurakunnassamme -
oli nuorisoherätystä. Pääsi mukaan seurakuntanuoriin -
ja poikien raamattupiiriin. Se jatkui lukioon.
Sain oppia pikkuhiljaa turvautumaan Jumalan johdatukseen.
Kun rukoilee, niin Hän johdattaa meitä.
Alkuun näytti siltä, että lähtisin teologiseen tiedekuntaan.
Pääsykoekirjoja silmäillessä tajusin, että tämä on tiedekunta, -
ei hengellinen tiedekunta vaan tiedetiedekunta.
Koin, että paikkani on maallikkona.
Oikeastaan, kun menin varusmiespalvelukseen, -
niin siellä avautui upseerin ura. Menin kadettikouluun.
Yksi vaikuttava tekijä reserviupseerikoulussa -
oli joukkueen johtaja. Hänen tapansa kouluttaa ja motivoida meitä.
Mikä vaikutus sillä oli meihin nuoriin miehiin.
Rukoillen lähdin kadettikoulun pääsykokeisiin.
Samaan aikaan hain vielä Maa- ja metsätalous tieteelliseen -
mutta kadettikoulu avautui.
Oli tärkeää, että sinä koit, että Pyhä Henki ohjasi sen.
Nyt jälkeenpäin voit arvioida, tai miten sinä nyt ajattelet, -
oliko se juuri se, mitä Jumala tarkoittikin? - Kyllä.
Nyt, kun olen 6 vuotta sitten jäänyt työeläkkeelle 55-vuotiaana, -
on ollut mahdollisuus tarkastella elämää taaksepäin.
Nähdä se Jumalan johdatus.
Aina ei ole ollut selkeää pitkälle -
mutta Jumalan Sana lupaa, että Sana on meidän jalkamme lamppu.
Aina askel kerrallaan.
Siinä on saanut nähdä Jumalan käden jäljen.
Johdatuksen työelämässä, ihan käytännön asioissa.
Sain olla varusmiesten parissa yksikön päällikkönä, -
rajaturvallisuusasioissa operatiivisena päällikkönä -
ja loppuvaiheen Rajavartiolaitoksen esikunnassa -
henkilöstöhallinnon asioissa.
Koin, että paikkani on olla se viides evankeliumi, Kristuksen kirje -
Hänen tuntemisensa tuoksu.
Jokainen ymmärtää, jos on pääosan urastaan esimiestehtävissä, -
että aina vaihtoehdot päätöksiä tehdessä eivät ole hyviä.
Välillä huonoista valitaan vähemmän huono -
mutta olen halunnut olla Hänen tuntemisensa tuoksuna -
tunnustavana kristittynä.
Nyt on paljon puhuttu rajoista, kun venäläisiä on tullut tänne -
ja koko tämä tilanne. Emme siihen sen enempää mene -
mutta totean vaan, että kun olet ollut Rajavartiolaitoksessa, -
niin tiedät, mitä kollegat tänä päivänä ajattelevat ja tekevät.
Jokaiselle maalle rajat ovat tärkeitä ja niitä pitää puolustaa.
Apostolien teoissa sanotaan, -
että Jumala on asettanut heille asumisensa rajat.
Eräs vanhempi uskova edesmennyt upseeri, -
Mannerheimin ristiritari Leo Kojo tästä opetti, -
kuinka valtakunnan rajat ovat Jumalan asettamia.
Meillä on sellainen tehtävä myöskin.
30 vuoden upseeriuran aikana -
siellä tapahtui todellakin monenlaisia asioita.
Tässä ohjelmassa katsotaan Herran tekoja.
Voisit ottaa muutamia hyviä esimerkkejä, -
miten ne ihmiset, jotka tiesivät, että Jeesus on elämäsi Herra -
halusivat turvautua hädän päivänä.
Muistan erään tilanteen, kun olin toimistossa työpäivän loppupuolella -
aika väsyneenä ja ovisummeri soi.
Sieltä tuli eräs työntekijä itkien sisään.
Hän oli juuri saanut lääkäriltä diagnoosin, -
että hänellä on vakava syöpä.
Hän pyysi minua rukoilemaan puolestaan.
Muistan sen tilanteen. Itse olin aika rättiväsynyt mutta -
nostin käden hänen ylleen ja rukoilin.
Itse väsyneenä en tuntenut siinä mitään mutta luotin Jumalan Sanaan.
Sain rukoilla Jeesuksen nimessä.
Tämä henkilö sanoi, että tuli sellainen rauha.
Viikon parin päästä sama henkilö tuli toimistoon -
hymy kasvoillaan ja iloisena. Hän oli saanut lääkäriltä uuden diagnoosin.
Tämä ei ollutkaan vakava syöpä.
Tämä kasvain voidaan leikata. - Mahtavaa.
Näitä sinulla on vaikka kuinka paljon. Mennään siihen, kun jäit eläkkeelle.
Siinä tapahtui uskonelämän vahvistuminen.
Käytkö sitä läpi. - Kun jäin eläkkeelle, olin erittäin tyytyväinen työurasta.
Olen kokenut Jumalan johdatuksen ja avun.
Hän oli johdattanut mielenkiintoisiin tehtäviin.
Oli kiitollisuus työkavereista, esimiehistä, alaisista, hyviä tyyppejä.
Heiltä sain paljon oppia ja kasvaa myöskin ihmisenä.
Sitten kun jäin työeläkkeelle, -
muistan, mitä yksi kurssikaveri sanoi -
"Sakari, sinulla ei ole mitään hätää, -
kun sinulla on seurakunta ja sosiaalinen yhteys".
Täytyy olla rehellinen ja myöntää, että kun virkapuku laitettiin pois, -
arvomerkit ja tittelit jäivät reserviin, niin huomasi kyllä, -
että omasta identiteetistä oli paljon työidentiteettiä, -
mikä on ihan luonnollista.
Samalla saimme liittyä vaimon kanssa nykyiseen seurakuntaan.
Siellä saatiin hyvää Raamattuun pohjautuvaa opetusta -
myöskin identiteetistä Jumalan lapsena.
Paikallisseurakunnan yhteydessä tätäkin kipua käsitellään.
Kyllä sieltä selkärepusta löytyy edesmenneen äitini, -
evakon ja sotaorvon monesti lausumat sanat: -
"Minä en ole mitään, mie en oo mittään."
Jo opiskeluaikana sai havaita, -
että tämä ei ole pelkästään maatilanemännän sanonta -
vaan oli akateemisia Karjalan evakkoja, joilla oli sama kipu.
Minä, seuraavan sukupolven edustajana, -
olin saanut tämän selkäreppuuni.
Oli mahtavaa, että että Jumalan Sana sai hoitaa, -
että Taivaan Isä rakastaa minua juuri sellaisena kuin olen.
Hän ei vain siedä minua vaan Jeesuksen ristinkuoleman tähden -
minulla on asema taivaan Isän omana.
Sisimmässäni on Pyhä Henki, joka huutaa "Abba Isä."
Vanha käännös 1700-luvulta sanoo: "Abba Isä, Abba rakas Isä."
Tuohon, mitä kerroit, sisältyy valtavan paljon lahjaa, iloa, -
kaikkea, mitä Jumalan Sana tuo meille.
Se ei ole ainoastaan Jumalan Sana vaan siinä on Pyhä Henki, -
joka toi sen todellisuudeksi elämässäsi.
Sinä sait aika hyvät eväät, kun lähdit eläkkeelle.
Se muutos oli kuitenkin helppo. Sinulle avautui uusi työkenttä.
Käytkö läpi, miten se on avautunut?
Olemme vaimon kanssa seurakunnassa lapsityövastaavia.
Oikeastaan lapset ovat kulkeneet tässä jo ennen omia lapsia, -
koska itselläni oli se kokemus alle 10-vuotiaana.
Olisin halunnut olla varma, että olen taivaan Isän oma -
ja menossa taivaaseen.
Olen halunnut lapsille kertoa, -
havainnollistaa flanellolla Raamatun kertomuksia -
ja tarjota heille mahdollisuutta saada -
henkilökohtainen suhde Jeesuksen kanssa. Tämä on kulkenut mukanani.
Muistan jo omien lapsien kohdalla, -
kun he olivat pienenä, juuri oppineet puhumaan, -
niin me luimme heille vaimoni kanssa lasten Raamattua.
Ne lasten kysymykset ja kommentit olivat sitä luokkaa, -
että havahduin kysymään, kuka tässä opettaa ja ketä?
Kysymys ei ole manipuloinnista -
vaan sama Pyhä Henki toimii lasten sydämissä.
Kyllä lapset monessa asiassa meitä rohkaisivat ja vahvistivat.
Kerrotaan yksi esimerkki. Edellisellä paikkakunnalla -
meillä oli seurakuntaan tunnin ajomatka, missä silloin kävimme.
Muistan erään sunnuntain. Oli vähän flunssainen olo.
Vaimolle heitin, että pitäisikö jättää seurakunnan kokous väliin.
Kuinka ollakaan, lapset alakoulu- ja esikouluikäisinä, -
yhdestä suusta totesivat "Isä, eikö pidä juuri nyt lähteä kokoukseen.
Siellä rukoillaan sairaitten puolesta."
Siinä vaiheessa "Joo, lähdetään kokoukseen".
Se oli lapsille ihan luonnollista. Se on ollut sydämen asia myöskin, -
että lapset saavat kokea Jumalan todellisuuden, lukea Jumalan Sanaa, -
oppia tästä ja kuulla Jumalan äänen.
Tämä on varmasti tärkeä rukousaihe, -
että lapsille turvattaisiin se lapsuus, mitä Jumala on tarkoittanut.
Missä he saavat kasvaa rakkaudessa ja niin, -
että voivat ottaa ja omaksua näitä asioita. Heille kerrotaan.
Ei lukutaidottomat lapset voi tietää, -
ellei joku kerro, kuka on Jumala, taivaan Isä, joka pitää meistä huolta.
Sinäkin vaimosi kanssa, kun teet tätä työtä, -
näette sen, että se motivoi teitä ja tämä on tärkeää.
Kyllä ja vielä tästä Jumalan äänen kuulemisesta, -
mitä olen saanut koko elämän opetella.
Nyt vielä nykyisessä seurakunnassa -
raamattuopetuksen kautta vielä syvemmin.
Voin kertoa vielä yhden esimerkin.
Kun olin jäänyt eläkkeelle, niin sain kutsun, -
kun päällikön tehtäviin nimitettiin kurssikaveri -
vanhemman jäätyä reserviin.
Kutsussa oli 'Ei kukkia, ei lahjoja'.
Siinä rukoilin ja koin selkeästi, -
että kirjoita paperilapulle raamatunkohdat.
Anna heille henkilökohtainen raamatunlause evääksi.
Niin eläkkeelle jäävälle kuin uudelle päällikölle.
Pyhä Henki ohjasi vielä, että liimaa se tukevalle pahville.
Tutkin Sanaa ja rukoilin.
Sain lähtevälle päällikölle sanankohdan -
ja uudelle päällikölle, kurssikaverilleni, sanankohdan.
Kun luin sen, Jes. 41:10. "Älä pelkää, sillä minä olen sinun kanssasi; -
älä arkana pälyile, sillä minä olen sinun Jumalasi;" -
heti tässä vaiheessa tuli, että hei, ei uusi päällikkö mikään arkajalka ole.
Hän on ollut kovissa paikoissa, kokenut johtaja.
Katsoin uudestaan, että olisiko jokin muu kohta -
ja edelleen Pyhä Henki nosti saman raamatunkohdan. Sanoin, että ok.
Kirjoitin sen tai tulostin ja liimasin.
Vastaanotossa ojensin ja toivotin Jumalan siunausta.
He ottivat nämä raamatunkohdat vastaan.
Viikon päästä sain sairaalasta soiton.
Uusi päällikkö, kurssikaveri soitti,-
että hän oli juuri muutama päivää ennen tätä tilaisuutta saanut tiedon, -
että hänellä on vakava syöpä ja tulehdus.
Hän sanoi, kuinka tärkeä se raamatunkohta oli.
Tehtävienvaihtotilaisuuden aikana hän useamman kerran -
otti sen taskusta, luki ja laittoi takaisin.
Siihen kerroin oman kipuiluni ja kerroin myöskin, että Jumala tietää, -
Jumala on kanssasi tässä vaikeassa tilanteessa ja vie sinut eteenpäin.
Puhuit Pyhän Hengen äänen kuulemisesta ja johdatuksesta.
Vähän olisin kysynyt siitä.
Näemme, että Pyhä Henki tiesi tässä, mikä oli oikein.
Sinä et tiennyt mutta olit kuuliainen etsimään Pyhän Hengen tahtoa.
Käytkö sitä läpi, koska moni ehkä kyselee sitä, -
että miten minäkin saisin jollakin tavalla -
Pyhän Hengen äänen tuntemisen.
Ensisijaisesti Pyhä Henki puhuu Raamatun Sanan kautta.
Siitä mitä kuulemme, saamme olla turvallisella mielellä, -
koska se on aina linjassa Jumalan Sanan kanssa.
Sitten kun Jumala puhuu, niin siinä on aina se rauha.
Siinä ei ole syytöstä vaan rakkaudellista kehotusta, -
myöskin ojennusta ja parannuksen tekoa.
Mutta aina on taustalla rakkaus ja rauha.
Se on aivan samalla tavalla seikkailu tämä Jumalan äänen kuuleminen -
ja keskustelu Jumalan, taivaan Isän kanssa.
Kun pieni lapsi opettelee ajamaan pyörällä, -
niin kyllä isä tai äiti aina nostaa pystyyn ja rohkaisee eteenpäin, -
vaikka lapsi kaatuu ja itkeekin.
Ei aina onnistu mutta lapsi ottaa niitä askeleita, polkee eteenpäin.
Isä iloitsee yrityksistä ja kuinka ollakaan, -
sieltä löytyy pyörällä ajon taito.
Samoin tässä saadaan olla seikkailussa taivaan Isän kanssa.
Ennen kuin menemme vapaan sanan kohtaan, niin olisin kysynyt vielä.
Nyt, kun olet kuitenkin vielä aika nuori mies, kuusikymppinen, -
niin millaisia ajatuksia ja unelmia sinulla ja vaimollasi on siitä, -
miten Jumala johdattaa palveluanne niin kauan kuin hän elinpäiviä antaa?
Sydämeni palo on se, -
että saan johdattaa ihmisiä, olla heitä opastamassa Jumalan tuntemiseen.
Ja se, että saan olla varustamassa muita -
viemään ilosanomaa eteenpäin.
Haluaisin lasten parissa, -
tätä nuorta sukupolvea rohkaista ja varustaa eteenpäin.
Sinulla on työsi puolesta vahva kokemus siitä, -
millä tavalla viestiä viedä eteenpäin eli johtamisesta -
ja siihen liittyvistä asioista.
Vaikka tässä on lapset kysymyksessä, tarvitaan osaamista, -
millä tavalla viesti menee mahdollisimman hyvin perille.
Varmaan se on hyvin tärkeää.
Nyt antaisin, Sakari, sinulle vapaan Sanan.
Voit sanoa katsojille, mitä Pyhä Henki nyt sinulle sanoo. Ole hyvä.
Hyvä katsoja, mieleeni tulee se 8-10-vuoden ikäinen Sakari, -
joka kyseli, miten voin olla varma, että pääsen taivaaseen?
Jos sinä kyselet sitä -
tai et ole koskaan ottanut vastaan Jeesusta Herrana ja Vapahtajana -
tai koet olleesi Häneen yhteydessä -
mutta tiesi on jostain syystä vienyt sivuun tuhlaajapojan/ -tytön tielle.
Tänään on mahdollista palata.
Tuhlaajapoikakertomus on puhutellut minua viime aikoina.
Ennen kaikkea se, että nimenä pitäisi olla -
rakkautta tuhlaavan Isän kertomus.
Isän ylitsevuotava rakkaus.
Kun tuhlaajapoika oli teillään ja teki parannusta, -
niin mitä Isä teki?
Isä tähyili jatkuvasti herkeämättä, milloin hänen poikansa palaa.
Ei hän muuten olisi havainnut häntä sieltä kaukaa.
Kyllä Isä tiesi, jos vanhempi velikin tiesi, -
että nuorempi veli oli tuhlannut kaiken porttojen kanssa.
Mutta Hänen rakkautensa oli muuttumaton.
Nyt sinä saat tässä ottaa vastaan Isän rakkauden.
Voit rukoilla esimerkiksi seuraavalla tavalla.
Kiitos Jeesus, että kuolit ristillä minun puolestani.
Anna kaikki syntini anteeksi.
Jeesus, tule elämäni Herraksi ja Vapahtajaksi.
Kiitos taivaan Isä, että saan olla sinun lapsesi, aamen.
Kiitos Sakari Kapulainen tästä puolen tunnin keskusteluhetkestä.
Myös tämä loppuosa oli piste iin päälle siitä, -
miten hyvä aarre meillä jokaisella on kätkettynä ja kaikille varattuna.
Siunausta sinulle, vaimollesi ja koko palveluverkolle, missä toimit. Kiitos.
Kiitoksia, samoin siunausta TV7:n työlle.
Mikäli ohjelmasarja on koskettanut sinua -
voit olla tukemassa ohjelmasarjan tuottamista.
Voit soittaa numeroon 0600-10177 -
tai lahjoittaa ruudussa näkyvälle pankkitilille -
käyttäen viitenumeroa 8617.
Kiitos tuestasi.
Tekstitys: Mauri Porkola