ISANDA LAUAS
Tere tulemast vaatama saadet "Isanda lauas"!
Mina olen Martti Ojares
ja mu tänane külaline on Jani Lindroos.
Tere tulemast! - Tänan.
Räägi, millisesse perre sündisid
ja millised olid su esimesed aastad siin maailmas?
Olen pärit Nokiast, kus elan praegugi.
Mul oli hea ja turvaline kodu,
kus sain osa nii palvetest, kui muudest vaimulikest asjadest.
Nii et lähikonna tõttu jäid kõik maailma asjad kaugeks.
Sain näha Jumala mõjusid elus,
samas kui siiski ka seda,
kui palju katkisust võib maailm inimeste ellu tuua.
On see nii, et su suguvõsas ja esivanemate seas
on mitmeid tõsiusklikke inimesi?
Jaa, neid on mitmeid.
Mäletan esiteks oma vanaema, kes ka elas Nokial.
Ta oli suur eestpalvetaja,
olles samas rõõmsameelne ja positiivne vaimulik inimene,
kes nö taustal avaldas alati väga tugevat mõju.
Milliseks su noorusaeg kujunes?
Sest oled ju ema üsast saati kuulunud usklike perre
ja nii on usk saatnud sind läbi kogu su elu.
See on ühtpidi üllatav, et arvasin väiksena,
et minust küll usklikku ei saa.
Ja kuigi usk ei tugine tunnetele,
oli mu esimene kogemuslik kohtumine Jumalaga
siis, kui olin 10-aastane ja viibisin ühel vaimulikul teenistusel.
Isiklik Jumala väe kogemine muutis selle kõik väga reaalseks
ja nii langetasin tookord oma isikliku usuotsuse.
Tookord ei osanud muidugi veel aimata, kuhu ja milleni see kõik viib,
aga 15-16-aastaselt leidsin ka Jumala kutse oma elu jaoks
mõistes, et Jumalal võib olla plaane kasutada mind oma kuulutustöös
ja vaimuliku mõju avaldamises.
Oled nende seast, keda tunnen, tõenäoliselt üks nooremaid,
kes on hästi noorelt alustanud kristliku kuulutustööga.
Püüdsin ikka mitmeid kordi leida sellele kinnitust,
sest mul oli raske uskuda seda.
Olin oma loomult hästi häbelik,
mistõttu loomuliku oleku poolest polnud see midagi tüüpilist mu suhtes
asuda kuulutaja kohale.
Kuid ma kuidagi kasvasin selle sisse, tundes selle enda sees ära.
Samal ajal oli Soomes üks Indiast pärit jutlustaja liikvel
ja ta tuli mulle isiklikult ütlema,
et hakkan juba alla 20-aastasena
kuulutama evangeeliumi ja ringi liikuma.
Võtsin selle vastu ja julgesin uskuda sellesse,
et Jumal on mind sellele tööle kutsunud.
Nii ütlesin ka oma südames sellele "Aamen!",
nõustudes, et nii on.
Ja nii see läks, et 16-aastaselt kuulutasin erinevatel teenistustel.
Kui mõelda sellele veidi laiemalt,
siis miks ja kuidas see juhtus, et said sellise prohvetliku sõna
ja mis mõtteid see sinus tekitas?
Mõtlesid sa, et see kõik on tõesti taevas nii paika pandud?
Määravaks saigi see, et see kutse ei tulnud inimestelt.
Nii mõnigi mu lähedastest kui ka kogudusest aimas ja tundis,
et minu kui noore mehe elus on midagi toimumas.
Midagi erilist, mis vajab takka õhutamist.
Nii kogesin igati julgustust,
sest inimesed tajusid, et mu elus toimub midagi.
Samas see, et Jumal tahtis kõnetada mind
ka selle oma sulase kaudu,
see oli mulle kui kinnituseks, et see kõik on Jumalast;
et see kutse on Jumalast ja tasub järgida Tema plaane.
Seetõttu julgesin ka vastata sellele.
Kuid kuulutama ei saa minna enne,
kui ei tea, kust ammutada oma kuulutatava sisu.
Ehk siis kuidas Piibel sulle avanes?
Olin 10-aastane,
kui mul tekkis enneolematu nälg Jumala Sõna järele,
mida hakkasin ka lugema.
Vahel isegi salaja, kuigi ega keegi oleks mind keelanud,
kuid tahtsin, et need oleks minu isiklikud hetked,
mistõttu lugesin vahel isegi riidekapis ja lugesin palju.
Ja kuigi ma just paljust aru ei saanud,
märkasin teatud olukordades esile astudes,
kuidas need Piiblist loetud sõnad ja salmid lihtsalt tõusid minust esile.
Tundus, et Püha Vaim hakkas neid minust välja tooma
ja teistega jagades
hakkasid need asjad ka tasapisi avanema.
Mul polnud ju tookord veel mingit elukogemust,
mis pani inimesi vahel imestama,
et kuidas saan rääkida millestki, milles mul endal kogemus puudub.
Ometi kõik, mida olin juba lapsena lugenud ja ammutanud,
hakkas tulema esile seal, kus tarvis.
Kõik see, mida olin aastate jooksul lugenud.
See pani mind ennastki üllatuma.
Kogesin esimestel aastatel eriti reaalselt Püha Vaimu väge,
mis pani asjad liikuma.
Just sellest tahtsingi rääkida -
Pühast Vaimust ja Tema olulisusest ning rollist.
Võiksid avada seda teemat veidi,
sest usun, et see on just see võti, tänu millele oled saanud kuulutada.
Isegi, et oled lugenud palju Piiblit,
siis ainuüksi selle teadmise põhjal ei tea igakord,
mida teatud olukorras kasutada.
Seetõttu räägi palun veidi Püha Vaimu rollist ja olulisusest.
Mõeldes oma elu peale ja sellele, mida olen sellest õppinud,
siis olen pidanud seda suureks rikkuseks,
et olen saanud olla ja kasvada
vanemate ja kogenumate kuulutajate-töötegijate kõrval.
Nende seas on olnud tugevaid ja süstemaatilisi piibliõpetajaid,
aga ka neid, kes on õpetanud palvest
ja Püha Vaimu reaalsusest teenimistöös.
Nähes seda nende kogenumate elus ja hoides sellest kinni omaenda elus,
mõistsin, mida tähendab teadmise edasiandmine.
Ma võin ju õppida ja lugeda teoloogilisi raamatuid
ning ma soovin seda endiselt teha, õhutades teisigi seda tegema,
aga lisaks teadmiste edastamisele on veel midagi.
Lisaks teadmiste edastamisele iseenda sisse või teistele,
on veel ka üks teine tasand.
Tasand, kus sa palvetad Jumala poole
ja see muutub isiklikuks suhteks.
Sa tead, et sind kuuldakse
ja ühtlasi õpid sa ka kuulama Püha Vaimu häält.
Kui Püha Vaim hakkab avama asju,
siis see on hoopis midagi muud, kui vaid teadmiste edasiandmine.
Võib-olla mõni kirjakoht või tõotus Piiblis
on jäänud kuidagi suletuks su jaoks,
aga siis korraga Püha Vaim avab selle.
Selline tasand on tohutu rikkus ka teenimistöös.
Jah, me peame ette valmistama, uurima ja kaardistama teadmisi.
Kõne või jutluse ettevalmistamine on enam kui hea.
Aga mingil hetkel, kui sa tajud olemasolevat õhustikku,
võib Püha Vaim avada sulle neid kirjakohti
hoopis teisel moel.
Vahel võib langeda selle lõksu, et tegutsed lihtsalt rutiinselt
ja tuginedki iseendale, sest midagi sa ju ikka tead.
Lased mõne vana jutluse käiku.
Just, soojendad selle jälle üles.
Samas aga, kui Püha Vaim on kaasas
ja muudab su sõnumi elavaks,
siis see sõnum ja kuulutus
muutub hoopis teistmoodi elavaks ja kõnekaks.
Nii igatsed juba iseenesest
võtta rohkem aega Jumalaga rääkimiseks,
kui selleks, et rääkida teistele Jumalast,
sest esimese puhul on Püha Vaimu reaalsus kaasas.
Kuid kindlasti oled avastanud sedagi,
et kui Püha Vaim annab sulle midagi öelda,
siis kuulajaskond on ka väga vaikne ja kuulab hoolega,
võttes selle vastu.
Üks kõneleja ütles,
et kui sõltume Pühast Vaimust ja Tema mõju on kogetav,
siis inimesed kuulevad isegi seda, mida kõneleja ei ütle.
Kuid kui Püha Vaimu pole,
ei pruugi nad kuulda ka seda, mida räägitakse.
- Ühtlasi võib Püha Vaim tervendada kõne ajal,
isegi, kui kõneleja ei räägi sõnagi tervenemisest.
Kui Püha Vaim on kohal.
Just nii.
Sõltuvus Pühast Vaimust oma teenimistöös on oluline.
Kui püüame oma sõnade ja teadmistega mõju avaldada,
jätame ühe suure võimaluse kasutamata,
mida Püha Vaim endaga kaasa tooks.
Just sellest jääbki puudu,
kuna kaldutakse rohkem
lõpuni planeeritud teoloogilise kõne poole
ja mõju on hoopis teine.
No ma olen küll öelnud, et intellektuaalne roog on ka hea.
Selleks aga, et saada sügavamalt puudutatud,
vajame me vaimset reaalsust.
Inimene ise ei suuda luua vaimset õhkkonda,
isegi, kui ta üritaks,
sest see on siiski Püha Vaimu töö.
- Nii on.
Selle juures peab mõistma, et tegu on anniga,
mida Jumal annab mõista ja kogeda,
nii et me meeled õpivad tundma ära Püha Vaimu.
Just nii.
Alustasid kuulutustööga oma 20'ndates eluaastates,
olles läbi aastate näinud erinevaid inimesi ja kogudusi
ja töötanud ka ise pastorina.
Mida sul oleks koguduse töö kohta jagada?
Alustasin kuulutustööga 16-aastaselt
ja 20'ndates olin pidevalt koguduse töös kaasas.
Vaatamata sellele, et mul oli tugev vaimulik pere,
mis kuulus vabakogudusse,
siis sügaval südames mäletan tänaseni Hilja Aatoneni sõnu:
"Kõigil võib ja peabki olema kodu,
aga tegu on siiski kuningriigi evangeeliumiga."
Ehk siis evangeelium pole piiratud ühegi kodu või kogudusega
ja seda teadmist tahtsin endas arendada.
Seetõttu ka, kus iganes koguduses olen ka kaasa teeninud,
olen alati mõelnud, et ma pole sinna laulatatud
ja ma pole sellega piiratud.
Mu kutsumine pole seotud ja piiratud ühegi konkreetse liikumisega,
vaid jumalariigi evangeeliumiga
ja seetõttu on ka mu igatsuseks olnud
teha alati koostööd erinevate koguduste- ja kristlastega,
mis on kandnud head vilja.
Sooviks vaid, et seda sünniks rohkem ja laiemalt.
Ehk siis hingede päästmine on su esmane südameasi?
Just. See on kõige tuum.
Üks väga oluline sektor, millesse tänagi kaasatud oled,
on vanglatöö.
Räägi sellest ka veidi.
Kuidas sa selleni jõudsid ja mida tahaksid sellest rääkida?
Vanim kristlik mustlastöö teenistus Romani Missio
on üle 100 aasta vana
ja ma jõudsin omadega sinna tööle.
Kriminaalhoolekande osakond
võttis juba üle 10 aasta tagasi Romani Missioga ühendust,
otsides koostöö võimalusi vanglatöö arendamiseks.
Mul endal polnud küll mingeid plaane hakata vanglatööd tegema,
aga paari aasta möödudes sinna siiski sattusin,
leides oma koha seal.
Nii et hetkel olengi kaasatud vanglatöösse,
mis pole küll vaimulik, vaid rohkem rehabiliteeriv.
See on viinud mind kokku
nii vangis sees olevate kui vanglast vabanenud inimestega.
Seal on nii mu enda-vanuseid kui vanemaidki.
Oled näinud sealseid inimesi
ja ka seda, kuidas kellestki saab kurjategija.
Samas oled näinud ka seda,
mis juhtub siis, kui Jeesus võtab vanglas võimust
ja mis mõju see avaldab.
Mida sul oleks selle kohta öelda?
Peab tõdema, et kõik parendavad tegevused
ja töömeetodid, mida kasutatakse, on olulised,
aga need pole võrreldavad sellega,
kui inimene kohtub Jeesuse- ja evangeeliumi väega.
Olen näinud nii mitmegi noore, kui ka vanema usklikuks saamist
ja see muutus...
Ei saa öelda, et kõigi puhul kõik muutuks koheselt.
Jah, on neid, kes saavad kohe kõigest vabaks
ja kuritegevus ning uimastid jäävad sinnapaika
ja inimene ei naase enam endisesse ellu.
See on ikka võimas näha sellist elu muutust
ja seda, kui keegi otsustab hakata järgima Jeesust.
See on suurim mõjutegur muutuste tekkes
ja ehk ka seetõttu on vanglates ruumi
vaimulikkusele ja vaimulikule kuulutusele.
See pole seal keelatud, isegi, et koolides juba tänapäeval on.
See ongi probleem,
et täna ei lubata enam ei lasteaedades ega mujal
näiteks söögipalveid või muud.
Vähemalt mul on jäänud mulje, et ei lubata.
Nagu ka koolides.
Kristlus heidetakse kõikjalt välja.
Kuid see on imeline,
et see kriminaalhoolekande osakond ei mõtle nii.
Ei mõtle tõesti. Pigem just otsib koostööd.
Nii peetakse lausa vangla vaimulike töötegijatega
ühiseid koosolekuid ja seminare.
Neid kutsutakse igale poole kaasa,
sest vajadus vaimuliku töö järele on vanglates suur
ja on mitmeid vanglaid, kus seda ei toimu üldse.
Selle töö tegemiseks pole tarvis mingit kindlat tausta.
Mul pole mingit kogemuslikku tausta vanglatööks,
aga vanglates on suur avatus vaimuliku töö tegemiseks.
Seda lausa oodatakse.
Aidates, õpetades ja koolitades seal erinevates valdkondades,
et aidata vangidel vabaneda,
oled kindlasti näinud ka neid peamisi põhjusi,
miks inimesed üldse satuvad vanglasse.
Mida oled selles vallas näinud?
Eks need põhjused kordu.
Töötades ise noorte meeste- ja poistega,
näen korduvalt jooksmas läbi isa puudumise teemat
või isegi, kui isa on, pole teda lapse jaoks olemas.
Katkised kodud.
Kuigi kinnipeetavaid on ka headest kodudest,
nii et alati pole küsimus puudu olnud kasvatustöös.
Mehed kannavad sageli maski või näitlevad mingit rolli,
aga võites nende usalduse kasvõi väikeste rühmavestluste kaudu,
tõusevad just need teemad esile
ja mehed murduvad, lastes näha oma valu.
Ja siis ongi näha, et nende elust on puudunud isad ja eeskujud;
ka sõnad, mis on jätnud tühja koha nende tundemaailma.
Midagi olulist on jäänud puudu.
Või siis on neil olnud väga katkine lapsepõlv.
Igal juhul lähevad paljud lood tagasi lapsepõlve,
kust on puudunud vanemlik hool ja juhatus.
Nii üritatakse seda "osta" tähelepanu püüdmisega,
nii et kui isa roll elus on olnud mööda, minnakse samades jälgedes.
Mõeldes sellest paranemisele ja jättes vaimse poole hetkel kõrvale,
siis mil moel tänapäeva vange üritatakse parandada,
et neist saaks korralikud kodanikud?
Maailmas ei õpetata ja kasvatata vaid lapsi või alaealisi,
mida teevad koolid ja lähikogukond.
Ometi on paljudel nooruses uimastite- ja kuritegevusega probleeme
ja neil pole tingimata oma tugivõrgustikku.
Nende "kasvatajateks" on oma semud, kellelt pole midagi oodata,
mistõttu nende juurde naasemine...
Eks neid üritatakse muidugi aidata ja luua mingi tee vabanemise suunas.
Kui nad haakuvad kuuldavate teemadega
nagu näiteks oma elu haldamine, vanemaks olemine, uimastite mõju,
siis osad leiavad sellest motivatsiooni
ja hakkavad mõtlema nende teemade üle.
Ühtlasi on vangist vabanemise juures oluline mõelda,
millisesse keskkonda inimene vabaneb
või on tal üldse elukohta, kuhu minna?
Siis sellele mõeldes saab ka inimlikult kanda hoolt,
et tal üldse oleks, kuhu minna.
Samas aga toimub suurim muutus siiski siis,
kui inimene kohtub Jeesusega.
Sest kui inimene on katki
ja rääkides üldjoontes täiskasvanud meestest, kes seal on,
siis ravimite- ja kõige muuga on neid üsna raske ravida,
kuna nad on olnud neist liigagi sõltuvad.
Nii siis vast ongi oluline saada nendeni see arusaam,
et vaid Jeesus saab aidata.
Eks paljud mõistagi seda
ja nii on ka päris mitmeid
vabaks saamise ja õnnestumise lugusid.
Paljud vangis olijad tunnistavad,
et see on see tee, mis on toonud muutuse.
Ja paljude puhul see ongi vaid ainus võimalus.
Tunnen väga paljusid,
kelle elu muutus on saanud alguse just sellest,
et nende elus on olnud nii palju probleeme ja katkisust,
et vaid Jumala tervendav armastus on saanud seda muuta.
Me inimestena oleme nii puudulikud,
et me ei suuda mingi valemiga aidata kõiges, mida inimene vajab
ja mis oleks pidanud kuuluma talle juba lapse- ja noorpõlves.
Nii et, isegi, kui keegi on juba 50-aastane,
on tal ikkagi puudu neist asjadest.
Asjadest, mida kõike ei saa korvata
ja mida teised inimesed ning ametlikud meetmed
suudavad piiratult täita.
Jumala tervendav armastus saadab aga korda imesid.
Töötades vanglas nö ilmalikul kohal,
tehes seda kriminaalhoolekande osakonnas,
siis kust läheb piir,
kus sa võid või ei või rääkida töö ajal vaimulikest asjadest?
Mis sellesse piiri puutub,
siis eks ma oma töö kõrvalt saa siiski neist asjadest rääkida,
kuna see on juba seotud sellega, mida klient vestlusse kaasa toob.
Ühtlasi saan lisaks oma tööajale võtta lisaaega,
et teha siis oma kutsumis-põhist tööd.
Sest kuna koguaeg pole kiire,
jääb aega ka vaimulikeks jutuajamisteks
ja isegi, kui valvurid või keegi teine on seal samas,
võtame siiski hetke ka palveks.
Meil on veel mõni minut jäänud, enne, kui annan sulle vaba sõna.
Räägi lühidalt veel sellest,
kui Hispaanias evangelistina tegutsesid.
Mida sul oleks sellest jagada?
No vähemalt valearvamuse, et soomlased ei huvitu evangeeliumist
Küsimus võib olla pigem selles, kas aeg ja koht on õige.
Fuengirola linnas Hispaanias on suur hulk soomlasi
ja sealne nö kiriku künnis on palju madalam.
Oli siis tegu turismi piirkonna kiriku või mõne muu vaimuliku üritusega.
Kirikusaalid olid täis ja seal oli sadu inimesi koos,
nii et pidi lisatoolegi panema.
Inimesed tulid üksteise järel ja neid oli ka lihtne kutsuda.
Piirkondades, kus usuasjad on nähtavad,
oli ka pinnas vaimulikeks vestlusteks väga hea.
Nii et seal olles mõistsin, et see on vale arvamus,
et soomlased ei huvitu evangeeliumist.
Lihtsalt õiget aega ja kohta on vaja, et inimesed saaksid end avada.
Selles on küsimus.
Sest inimestel on vaimne vajadus ja tahe
rääkida vaimulikest asjadest.
Hispaania on katoliiklik maa.
Milles see seal välja paistab?
See paistab väga tugevalt välja.
Tundub, et iga nädal on mingi püha ja tähistamine.
Vastupidiselt Soomele on need kõik seal hästi nähtavad.
Küll kantakse seal Maarja kuju mere äärde,
et õnnistada kalureid ja mere elukaid.
Teisalt jälle kõik väikesed palvekabelid ja igasugu kujud...
Nii et usuteema on igati nähtav
ja nii on see ka loomulik seal
rääkida usulistest ja vaimsetest asjadest.
Kui aga sai vesteldud hispaanlastega,
mille käigus siis ka soomlased haarasid kinni vaimsetest asjadest -
a'la inglite toad, pühakud jne.,
ehk siis vaimsete asjade raames otsiti ka selliseid teid.
Inimesed olid tundlikud ja avatud erinevale vaimsele abile.
Soomest on päris mitmeid misjonäre Hispaanias,
soovides, et sealsed inimesed leiaks usu Jeesusesse Kristusesse.
Sest nende usk on pisut teistsugune.
Märkasin, et soomlasedki oleks tahtnud haarata sealt kaasa midagi.
Ja isegi, et Hispaania on tugevalt religioosne maa,
pole neil siiski seda keskset tõde - seda, et Jeesus on tõde.
Meil on nüüd veel paar minutit jäänud,
mistõttu ütle palun vaatajatele, mida Püha Vaim sulle öelda annab.
Tahaksin öelda nii iseendale kui kõigile teistele sõltumata east,
et maailm ümbritseb meid erinevate väljakutsete- ja ohtudega.
Kuid usun, et hoolimata neist ja sellest, kas on tormine või vaikne -
Jeesuse viis oli alati rahustada oma kuulajaskonda.
Nii tahaksin minagi teid rahustada ja samas tuletada meelde,
et kuigi me ei ela hetkel suurte tragöödiate keskel,
mis pole üldse iseenesestmõistetav,
siis samas võib paljude laste ja noorte elus
olla tragöödiat ja katkisust,
mis on kui tiksuvaks pommiks nende elus.
Nii tahan julgustada nii isasid kui emasid
olema kaasas ja olemas oma laste elus.
Öelge neile julgustavaid sõnu, jagage nendega evangeeliumi
ja andke neile võimalus kogeda nii te endi armastust
kui ka Jumala tervendavat armastust, mis saadab korda nii mõndagi.
Nii te endi elus, kui ka laste ja noorte elus.
Jagage neile julgustavaid sõnu ja olge olemas nende elus,
jagades samas ka evangeeliumi ajal, kus paljud noored on hukas.
Aitäh Jani selle pooltunni eest!
Rõõm kuulda, et tegutsed vanglates,
kus on vägagi vaja usklikke inimesi,
kes keset kõike muud jagavad neile ka midagi tõelist.
Ühtlasi, kui sul on aega, jagad ka kogudustes rõõmusõnumit,
mistõttu andku Issand sulle selleks tarkust ja jõudu.
Aitäh, et sain olla siin.
Soovides toetada TV7 tööd, võite helistada 900 1770 (hind 10)
või teha pangaülekande, leides me andmed www.tv7.ee Aitäh!
Tõlge: Anne-Ly Raukas