Tervetuloa Isännän pöydässä ohjelmaan. Olen Martti Ojares ja -
vieraanani tänään on Joni Saarela. Tervetuloa Joni. - Kiitos.
Kerropa millaiseen perheeseen synnyit ja millainen oli lapsuus?
Synnyin yksinhuoltajaperheeseen.
Isäni kyllä oli kuvioissa jonkin aikaa mukana -
lapsuuteni ensimmäisinä vuosina.
Asuin äitini kanssa Itä-Helsingissä, Vuosaaressa.
Sieltä olen ponnistanut maailmalle.
Myöhemmin käydään sitä läpi mutta osoittautui, että isäsi oli -
Israelin kansalainen Suomessa ja oli mennyt äitisi kanssa naimisiin.
Sinulle jäi epätietoisuus siitä, kuka hän oli ja missä hän on.
Palataan siihen myöhemmin.
Tämä vaan osoituksena siitä, että sinä todella elit äitisi kanssa.
Ilmeisesti muuten oli ihan hyvä lapsuus.
Toki yksinhuoltajaperheessä on aina omat haasteensa.
Äitini kyllä piti todella hyvää huolta aina.
Kaikki asiat olivat ulkoisesti hyvin.
Oli leipää ja puhtaita vaatteita.
Hän huolehti, että mennään kouluun.
Kaikin puolin olivat puitteet kunnossa, niin sanotusti.
Tietyllä tavalla siinä oli myös omia haasteita.
Äidillä oli kuitenkin jonkinlaista alkoholinkäyttöä.
Alkoholi oli osa minun lapsuuden kuvioita.
Se varjosti asioita.
Tietyllä tavalla se ja monet asiat, -
isättömyyskin vaikutti koulunkäyntiin.
Tuliko siitä koulukiusaamista?
No joo. Helsingissä 90-luvulla -
alkoi olemaan jo jonkin verran maahanmuuttajia.
Ei minun tummat piirteet niin sanotusti olleet mitenkään erikoinen -
eikä tavaton näky Helsingissä siihen aikaan.
Varsinkin Meri-Rastilassa missä asuin. Siellä oli paljon maahanmuuttajia.
Se ei ollut minulle rasite vielä siinä vaiheessa elämää.
Toki olen joutunut rasismia kokemaan elämäni aikana.
Sinulla meni kohtuullisen hyvin nuoruus mutta ilmeisesti kaveripiiri -
ja muut vaikuttivat siihen, että vähän muutakin harrastusta alkoi tulla.
Siinä aika nopeasti, kun aloitin koulun, -
oli tietyllä tavalla oppis- ja keskittymisvaikeuksia.
Ei oikein päässyt mukaan oppimiseen.
Meillä oli pihapiiri sellainen, -
että siellä kaveriporukkakin -
tietyllä tavalla ajautui ja kasaantui -
samanlaisista perhetaustoista tulleista kavereista.
Tietyllä tavalla koulussakin -
oppimisvaikeudet johtivat monesti hankaluuksiin.
Jo kouluvaiheessa tuli väkivaltaa.
Se johti siihen, että jouduin tarkkailuluokalle.
Siinä ympäristössä oli omat haasteet, että siellä pärjäsi.
Mutta pikkuhiljaa päihteetkin tulivat mukaan kuvaan.
No se johti sitten siihen, -
kun näitä ongelmia alkoi ilmenemään.
Olin varmaan 10-11-vuotias tai 12 vanha.
2002 muutimme Hyvinkäälle ja olin silloin sen ikäinen.
Siinä oli pari ikävää tapahtumaa.
Äitini ajatteli, että hän vie pojan turvaan.
Me muutetaankin pienemmälle paikkakunnalle.
Äidillä oli työkaveri Hyvinkäällä ja hän ajatteli, -
että Hyvinkää on rauhallinen pieni pitäjä. Vien pojan sinne.
Mutta eihän ne ongelmat siinä mihinkään kadonneet.
Oikeastaan päihteet tulivat siinä 14-15 vanhana kuvioon.
Kaljoitteluna ja pilvenpoltolla se alkoi.
Sanotaan näin, että olit rajalla joutua vankilaan -
mutta sait vain ehdonalaisen.
Oliko se jokin rahanhankintaan liittyvä asia?
Siinä mielessä rahanhankintaan liittyi, -
että meillä oli ryhmä rämä siellä siihen aikaan.
Meillä oli tapana lähteä perjantaisin keskustaan, -
missä kaikki muutkin nuoret kokoontuivat.
Hyvin useasti se päätyi siihen, että keskustassa nujakoitiin.
Jollain tavalla siihen aina hakeuduttiin.
Se toi jännitystä elämään ja adrenaliinia.
Semmoinen, että mennään pitäjälle ja otetaan miehestä mittaa.
Se oli ikävä reissu, kun kävi vähän huonommin.
Siitä tämä ehdonalainen tuli itselle.
Se oli hienoa ettei tullut enempää, -
koska aika pian sinun aikajanassasi tuli se vaihe, -
jolloin sinä päädyit Siioniin ja sitä kautta Jeesus sai tulla elämääsi.
Käytkö läpi sitä, millä tavalla sinä siihen johdatuit?
Hengelliset asiat ovat olleet aina tietyllä tavalla.
Kun minulta on monesti kysytty, -
missä vaiheessa hengelliset asiat tulivat elämääni, -
niin olen miettinyt sitä. Sitä on vaikea siinä mielessä sanoa, -
koska olen saanut sellaisen peruskristillisen kasvatuksen.
Äitini ja mummini kertoivat pienestä pitäen, -
että Jumala on olemassa ja on olemassa Jeesus, joka kuulee.
Tällaiset iltarukoukset "Levolle lasken Luojani" opetettiin jo pienenä.
Tietyllä tavalla muistan lapsuudestanikin pieniä hetkiä.
Olin siihen aikaan tosi riippuvainen äidistäni.
Aina pelkäsin, että äitikin häviää johonkin.
Se varmasti liittyi jollain tavalla myös isäkuvioon.
Isä oli lähtenyt ja jotenkin pelkäsin, että menetän äitinikin.
Oli yksi tapaus, jonka muista lapsuudestani.
Äiti oli lähtenyt viemään koiraa.
Olin mennyt jo nukkumaan ja hän ajatteli viedä koiran ulos.
Nopeasti vain käyttää mutta olinkin herännyt kesken -
ja huomannut, että äiti on jossain poissa.
Olin äkkiä vetänyt kumpparit jalkaan, -
pipon päähän ja mitä satuin löytämään.
Painelin perään etsimään äitiäni.
Niinpä olin siinä. Meidän läheltä lähti hiekkapolku ja tiesin, -
että sinne äiti yleensä menee koiraa viemään.
Minä en tätä tilannetta hirveän hyvin muista, kun olin sen verran nuori, -
noin viiden vanha mutta äiti sanoi, että olin tullut hänen luokseen -
ja saavuttanut siellä hiekkatiellä. Olin ollut täysin rauhallinen.
Minulla oli pipo päässä ja olin tullut äidin luokse ja sanonut -
"Äiti, ei minulla ole mitään hätää.
Jeesus sanoi, että Hän on minun kanssani."
Äidillä oli niskavillat pystyssä, että mitä tuo lapsi oikein puhuu?
Olin rukoillut viiden vanhana kuitenkin, -
koska minulle oli opetettu, että Jeesus kuulee rukoukset.
Olin Häntä rukoillut hädän hetkellä ja saanut rauhan siihen hetkeen.
Hengelliset asiat tuli sitten myöhemmin, -
koska tietyllä tavalla elämä vei. Ne unohtuivat.
Varsinainen uskoontulo ja -
elämäni Jeesukselle jättäminen tapahtui vuonna 2011.
Olimme tulleet takaisin Helsinkiin Hyvinkäältä.
Minulla on ollut niitä vaiheita elämässä aina tasaisin väliajoin.
15-vuotiaanan oli sellainen tilanne, -
että päädyimme Jeesus-kerhoon kaveriporukan kanssa, -
koska minulla on aina ollut joku ystävä, jonka äiti on ollut uskossa -
ja seurakuntakuvioissa mukana.
Sitä kautta olen aina päätynyt seurakuntaelämään.
15-vuotiaana minulla oli sellainen vaihe, -
että haluaisin tulla uskoon.
Olimme käyneet Valtosen Timon järjestämällä -
Ylläs-laskettelu reissulla.
Hän järjestää niitä vieläkin käsittääkseni.
Muistan, että siellä leirillä, kun olin 15-vuotias, -
katselin sitä, kun he pitivät kokouksia.
Muistan sen, kun Valtosen Timo todisti ja katsoin tätä kaveria.
Mikä tämä juttu on?
Tämän täytyy olla totta tai jos tämä ei ole totta, -
niin hän on maailman paras näyttelijä. Mikä tämä homma on?
Kävinkin keskusteluja -
yhden Maaritin kanssa, joka sitä Jeesus-kerhoakin veti.
Mutta samaan aikaan tämä toinen puoli, -
kaveripiiri ja elämä veti niin vahvasti puoleensa, -
että uskoontulo ja hengelliset asiat jäivät jälleen.
Sitten vuonna 2011 Siionissa.
Miten sinä ajauduit Siioniin?
Se oli sitten taas sellainen kerta, -
että minulla oli jälleen yksi ystävä, -
jonka äiti oli seurakunnassa mukana.
Häneen olin tutustunut Hyvinkäällä mutta he olivat muuttaneet Helsinkiin.
Luonnollisesti, kun me muutettiin Hyvinkäältä -
jälleen kerran pakoon Helsinkiin takaisin.
Tämä minun ystävä oli salaa alkanut käymään seurakunnassa.
Hänen äitinsä kuului Siion-seurakuntaan.
Ihmettelin, kun tätä kaveria ei ollut näkynyt.
Normaalisti aina vietettiin viikonloppuisin aikaa -
ja nyt ei kaveria näkynytkään missään.
Sitten hän soitti minulle yhtenä iltana.
"Joni, pääsisitkö käymään, haluaisin vähän jutella."
Niin me mentiin ja nähtiin.
Kaveri alkoi varovaisesti kertomaan, -
että hän on alkanut käymään seurakunnassa ja on tullut uskoon.
Samalla minulla syttyi lamppu.
Minua kiinnosti ihan oikeasti nämä hengelliset asiat.
Meillä oli hyvä keskustelu ja hän pyysi minua -
tulemaan Siion seurakuntaan joku kerta heidän kanssaan.
Sanoin, että ilman muuta se sopii, mennään vaan.
Niin se tapahtui. Oli eräs keskiviikkoilta.
"Mahdollisuus muutokseen" ilta tulossa.
Kaveri soitti, että ollaan lähdössä seurakuntaan, lähdetkö mukaan?
Aloin vähän pakittamaan.
Sanoin, että minulla on vähän sitä sun tätä.
En minä ehkä tänään, mutta joku toinen kerta.
Silloin koin ensimmäistä kertaa -
oikein voimakkaan Jumalan kutsun.
Kun lopetin puhelun, niin muistan sen hetken, -
kun olin yksin asunnossani.
Valtava ahdistus, pimeys -
ja valtava tuska nousi sisimmästä.
Jotenkin koin, että minun on mentävä sinne.
Minun on vaan lähdettävä seurakuntaan.
Jouduin nielemään ylpeyteni ja soitin kaverille, -
että sittenkin voisin lähteä.
Niin me mentiin Siioniin.
Muistan sen hetken vielä, kun menin seurakuntaan sisään.
Heti, kun pääsin sisälle, niin aistin -
jotakin iloa ja rauhaa.
Jotakin sellaista, mitä sisimpäni janosi ja mitä olin etsinyt pitkään -
mutta en ollut mistään sitä löytänyt.
Näin ihmisistä, että näillä on jotakin sellaista, mitä minä haluaisin.
Tilaisuus meni siinä ja minulla liikahti sydämessä jotakin.
Tuli seuraava keskiviikko.
En sillä kerralla vielä antanut elämääni Jeesukselle -
mutta seuraavana keskiviikkona oikein odotin, -
että kaveri soittaa, että lähdetkö uudelleen.
Ei tarvinnut kahta kertaa kysyä. Mentiin seuraavana keskiviikkona.
Sen tilaisuuden jälkeen -
seurakunnan vanhimmistoveli tuli juttelemaan -
"Miten nämä sinun uskonasiat?"
Sinä iltana tapahtui muutos elämässäsi -
ja se on kantanut tähän päivään asti. - Kyllä.
Se on hienoa. Olet opiskellut Isossa Kirjassa.
Olet ilmeisesti lopettamassa kohta sen kurssin, mitä olet opiskelemassa.
Mennään sellaiseen asiaan, josta kerroit ohjelman alussa.
Olit 1-vuotias, kun isäsi katosi sinun ja äitisi elämästä.
Tämä henkilö oli Israelissa asuva ja sinua vaivasi se, -
kun halusit tietää, kuka isäsi on?
Näit siitä aika paljon vaivaa.
Kerropa tästä, mitä sen päästä löytyi.
Se tapahtui niin, että oltiin -
tietyllä lasten leirillä kesällä 2017.
Siellä lapset alkoivat kyselemään isästä, että kuka sinun isä on?
Missä sinun isä on ja mikset halua etsiä isääsi?
Sanoin, että olen yrittänytkin etsiä ja minulla oli vaihe -
missä kävin synagogassa, jossa tiesin isäni käyneen.
Se ei johtanut mihinkään.
Ohjaajat kertoivat "Kadonneen jäljillä" ohjelmasta.
Sinussa olisi hirveän hyvää potentiaali ohjelmaan. Oletko miettinyt tätä?
Olin sitä miettinyt, tätä Kadonneen jäljillä -ohjelmaa, -
mutta en ollut toistaiseksi siihen lähtenyt.
Sitten kun lähdin kotiin, niin rukoilin.
Sanoin "Herra, jos haluat tämän kautta antaa vastauksen -
suureen kysymykseen, mitä olen kantanut koko elämäni, -
niin tapahtukoon sinun tahtosi.
Laitan hakemuksen ja jos ei, niin se menee ohi."
Siitä hetkestä meni kuukauden verran, niin he ottivat minuun yhteyttä.
Sen kautta lähdettiin reissuun.
Näin sait tiedon, että isäsi oli sydänsairauteen kuollut -
13 vuotta sitten. - Joo, ikävä kyllä.
Mutta tapasit siellä hänen uuden vaimonsa ja vaimon siskon.
Tapasit samalla kolme sisarpuolta.
Olivatko he kaikki poikia?
Minulla on kaksi velipuolta ja yksi sisarpuoli Israelissa.
Tapasitko heidät kaikki?
Kaikki tavattiin. Se päättyi oikein onnellisesti -
siitäkin huolimatta, että isääni en ehtinyt tapaamaan.
Sain kuitenkin levon ja päätöksen sille asialle.
Miten uusi vaimo ja sisarpuolesi kokivat tämän?
He olivat erittäin onnellisia, että löysin heidät.
Se oli jännä juttu, kun me tavattiin.
Oli kuin kotiin olisin tullut.
He ottivat minut avosylin vastaan.
Aivan kuin olisin ollut jossain matkalla -
ja palaisin jostain kotiin.
Se on jännä juttu mutta heillä oli ollut myös sellainen tunne.
He sanoivat kokeensa, että heidän perheestään puuttuu jotain, -
ja nyt se on löytynyt.
Millainen yhteydenpito on ollut jälkeenpäin heidän kanssaan?
Aktiivisesti me - kiitos teknologian - WhatsApp:n välityksellä -
soitellaan ja puhutaan.
Siellä on suku kasvanut.
Kaikille sisaruksille on tullut perheen lisäystä.
Ikävä kyllä korona on estänyt sinne matkaamisen.
Aktiivisesti pidetään yhteyttä.
Mikä merkitys sillä oli, kun sait tietää missä isäsi on -
ja mitä on tapahtunut sen jälkeen?
Onhan sillä ollut ihan valtava merkitys -
oman sisäisen ihmisenkin kannalta.
Nyt sai vastauksen siihen, -
että mistä minun juuret ovat ja mitä on tapahtunut.
Kaikki nämä vaivaavat ihmistä, kun ei tiedä.
Varsinkin nuorelle miehelle se on iso juttu, kun isää ei ole ja hän katoaa.
Se on näin vaikka ajattelisi, -
että sinä olit niin nuori, ettet muista oikeastaan mitään -
siitä ajasta, kun hän oli täällä Suomessa.
Eihän teille mitään yhteistä kokoemusta päässyt syntymään -
eikä tunnesidettä mutta siitä huolimatta -
lapselle on tärkeää tietää, kuka on isä ja kuka äiti. - Kyllä, juuri näin.
Se on iso asia.
Tänä päivänä saan itse olla kahden lapsen isä ja se on vaikuttanut myös -
hirveästi siihen millainen isä minä olen omille lapsilleni myöskin.
Ymmärsin, että vaimosi on myös uskossa. - On kyllä.
Millaisia ajatuksia sinulla on? Olet ihan siviilityössä metallialalla.
Samalla aktiivisesti olet seurakuntatyössä ja olet opiskellut.
Mitä unelmia sinulla on sillä alueella? - Unelma on se, -
että tavalla tai toisella saan olla Jumalan valtakunnan työssä mukana.
Palvella niillä lahjoilla, joita olen Jumalalta saanut.
Viimeiset 4 kuukautta työskentelin Metrokappelissa Kontulassa.
Sain olla monessa mukana, lapsi- ja nuorisotyössä, -
varkkityössä, evankeliointi- ja opetustyössä.
Ne kaikki kolme ovat oikeastaan sellaisia, mitkä ovat sydämelläni.
Näissä haluan olla mukana ja viedä evankeliumia eteenpäin.
Lapsityössä varmasti näet, että jos siinä tulee haavoja, -
niin niitä on myöhemmin vaikea parantaa.
Olisi parempi ettei niitä koskaan tulisikaan. - Kyllä, juuri näin.
Sen takia lapsityön merkitys vaan kasvaa koko ajan -
tässä maailmanajassa, missä eletään.
Kuitenkin evankeliumissa meillä on ilosanoma toivon Jumalasta, -
joka antaa toivon ja elämälle tarkoituksen.
Se perustan rakentaminen jo lapsena on äärettömän tärkeää.
Joni Saarela, nyt on sinulla vapaa sana.
Voit sanoa katsojillemme, mitä sydämessäsi koet ja myös rukoilla.
Koen, että haluan sanoa katsojille sen, mitä jo aiemmin sanoin.
Meillä on toivon Jumala, iankaikkinen Jumala, joka on kiinnostunut meistä -
ja haluaa olla osa meidän elämää.
Elämän eri vaiheet vievät välillä monen näköisiä teitä pitkin -
ja tulee haasteita mutta Jumala on uskollinen.
Hän pitää meistä huolen ja on kallio, johon voi rakentaa.
Olen sen saanut huomata, että Hän ei hylkää milloinkaan.
Turvataan Jumalaan tässä maailmanajassa, missä eletään -
ja meillä on kaikki hyvin.
Kiitos Joni Saarela, että avasit omaa ja perheesi elämää.
Myöskin historiaasi laajemmin ja sitä, että haluat palvella -
elävää Jumalaa ja sitä kautta tuoda ihmisille uutta toivoa. - Kyllä.
Kiitos ja Herra siunatkoon sinua palvelutyössäsi. - Kiitos.
Mikäli ohjelmasarja on koskettanut sinua -
voit olla tukemassa ohjelmasarjan tuottamista.
Voit soittaa numeroon 0600-10177 -
tai lahjoittaa ruudussa näkyvälle pankkitilille -
käyttäen viitenumeroa 8617.
Kiitos tuestasi.
Tekstitys: Mauri Porkola