Tervetuloa Isännän pöydässä ohjelmaan. Olen Martti Ojares ja -
vieraanani tänään on Samppa Palo. Tervetuloa ohjelmaan. - Kiitos.
Elämässäsi on tapahtunut paljon, vaikka olet vasta 35-vuotias.
Tätä ajatellen emme mitenkään voi tuoda sitä esiin yhdessä ohjelmassa.
Olemme sopineet, että teemme kaksi ohjelmaa.
Ensimmäinen pääasiassa käsittää elämästäsi sen alueen, -
kun et vielä ollut Jeesuksen oma.
Rajapinta käsitellään sen jälkeen seuraavassa.
Näissä olen lähtenyt liikkeelle lapsuudesta.
Kerrotko lyhyesti millainen lapsuus sinulla oli?
Olen syntynyt Turkuun -86. Lapsuus oli -
7-ikävuoteen asti suhtkoht normaalia, kunnes tuli lama-aika.
Isäni meni siinä mukana ja sai skitsofrenian ja äiti alkoholisoitui.
Lapsuus päättyi 7-vuotiaana siihen, -
kun minut otettiin huostaan ja vietiin lastenkotiin.
Minusta tuli Turun ns. kaupungin lapsi. Ei ollut vanhempia enää.
Lastenkodissa vartuin, kunnes täytin 18 ja lähdin omilleni.
Rankka elämä lastenkodissa. Ei sellaista toivoisi kenellekään.
Se oli hyvin väkivaltainen päihdeympäristö.
Voitko tiiviisti kuvata millaista sinun kohdallasi oli?
Se oli todella rankkaa.
Jos lapsenomaisesti ajattelet, niin lapsuushan päättyy konkreettisesti, -
kun sinut siirretään jonnekin muualle, täysin ventovieraisiin olosuhteisiin.
Siellä on yhtä rikkonaisia lapsia kuin sinä itse olet.
Silloinhan se on ympäristö, mikä ei ole normaali.
Täysin ventovieraat ihmiset yrittävät ohjata ja -
olla jonkinlaisia isä- ja äitihahmoja.
Se on tosi karu ympäristö. Siellä esiintyy väkivaltaa, -
itsemurhayrityksiä ja on todella levotonta.
Väkivalta ja päihteet olivat läsnä, koska nuoret hakivat päihteistä -
hyvää oloa ja turvaa, mitä vailla he olivat.
Mikä oli yhteisön koko, missä olit?
Siellä oli 8-10 lasta, sillä osastolla missä minä olin.
Osastoja oli 4 kappaletta.
Alkuun olimme kaikki samassa rakennuksessa.
Meitä oli useita kymmeniä lapsia, kunnes tuli uudemmat kiinteistöt, -
joihin päästiin muuttamaan. Ne osastoitiin erilleen -
mutta samalla tontilla kumminkin. - Kiinnostaa tietää -
millainen päiväjärjestys siellä oli, -
muuta kuin aamupalat, ruuat ja tällaiset?
Mitä sisältöä siellä tarjottiin lapsille?
Sisältöhän oli siinä, että aamulla herättiin, jos herättiin.
Osa oli niin rikkonaisia, että ei heitä voinut päästää kouluun.
Järjestettiin myös opetusta.
Itse olen sellaiseen opetukseen osallistunut, -
jossa lastenkoti tarjosi opetuksen, mitä on koulussa.
Koulunkäynti oli hyvin mukautettua ja helppoa.
Riippuen siitä, miten olimme käyttäytyneet, -
jos käyttäydyttiin huonosti, niin oltiin lukkojen takana -
ja jos oli mennyt paremmin, niin päästiin ulos valvomatta.
Hyvin usein hoitajat olivat mukana, kun me liikuttiin.
Se oli, ei nyt vankila mutta vähän sen tapainen.
Kyllä. Kalterit olivat ikkunassa. - Ihanko totta?
Kyllä. Ne laitettiin, kun me karkailtiin. Sitten tuli kalterit.
Kun 7-vuotiaana menit sinne, -
niin miten seuraavat 10 vuotta, mitä tapahtui?
Seuraavat 10 vuotta.
Alkuhan oli niin, kun 7-vuotiaana menin sinne, niin tuli jakso, -
jolloin minut eristettiin kaikesta muusta maailmasta.
Jakson tarkoitus on se, että katkaistaan siteet vanhempiin -
ja myös sukulaisiin. Ei saanut olla kehenkään yhteydessä.
Sinä olit huoneessa, missä oli myös hoitajat.
Olen kokenut, että siihen huoneeseen jäi minun lapsuus.
10 vuodessa, mikä siitä meni, minusta kasvoi pikkuhiljaa... -
meitähän sanottiin vankilan taimitarha kasvateiksi.
Oli hyvin sekavaa, ja päihteitä ja rikollisuutta paljon.
Hyvin synkkä paikka, sanotaanko näin.
Oliko mitään taskurahaa vai pitikö sekin hakea jostakin?
Me saatiin ihan viikkorahaa ja sitten mentiin -
paikalliselle Kesoilin huoltoasemalle, ja pelattiin ne ja ostettiin tupakkaa.
Me saatiin myös kuukausirahaa mutta sitä säännösteltiin.
Kovin paljon me ei saatu kerralla, joitakin euroja.
Rahat tuli hankittua ihan jostain muualta.
Sinulla tuli päihteet kuvaan ja tämän tapaiset asteittain.
Aloin hyvin nuorena juomaan alkoholia.
Taisin olla 12 tai 11-vuotias, eli pikkupoikana.
Alkoholi ei enää riittänyt.
Päihteet tulivat myös sitä kautta, kun minulla oli 2 veljeä, -
jotka jäivät kotiin asumaan, kun minut huostaan otettiin.
Heistä tuli huumekauppiaita.
Minulla oli hyvin läheinen suhde huumekauppaan, -
koska he olivat hyvin läheisiä. Kannabista aloin polttamaan.
Taisin olla 15-vuotias, kun eka kerran olen heroiinia kokeillut.
Kaverit tekivät vähän samaa?
Kaverit tekivät samaa. Ei me oikeastaan muuta osattu.
Jos olisi siitä poikennut, niin olisivat saattaneet kummastella.
Siinä oli autoritäärinen juttu, että pari kertaa voi ottaa turpaan -
mutta kolmatta kertaa ei, koska sitten tulee poljetuksi.
Piti aina näyttää se, että kuka on kovin jätkä porukassa.
Aina piti olla se isompi.
Minullakin saattoi olla 10-vuotiaana 17-vuotiaita kavereita.
Lastenkodissa oli ikähaarukka niin suuri.
Se luo kontrastin, että olet pikkupoika ja pitää taistella isompia vastaan, -
jotta olisit heille hyväksytty ja olemaan jengissä mukana.
Tämä kierre vähitellen voimistui ja johti siihen, -
että menit rikosten puolellekin. - Kyllä.
Taidettiin olla jotain 15-16-vuotiaita, -
kun autojen kanssa ajeltiin eli varasteltiin autoja.
Auton vankkareita vietiin ja kaikkea, mistä sai rahaa, -
että pystyttiin rahoittamaan sillä päihteiden käyttöä.
Lastenkotikin tuli tietoiseksi meidän ongelmasta.
He ottivat huumeseuloja ja aina näkyi, että on käytetty tätä ja tätä.
He ottivat puhutteluun ja me päästiin niin kutsuttuun vierihoitoon -
eli meidät suljettiin vankila- olosuhteisiin verrattaviin huoneisiin.
Meillä oli jopa pelkät pyjamat päällä eli ei saanut olla edes vaatteita.
Tällaisien kieltojen ja pakotteiden kautta -
koetettiin saada pojat rauhalliseksi -
mutta kukaan ei puhunut, että olisi olemassa mitään muuta apua.
Ei puhuttu muusta. Oli vain ikään kuin maallisia keinoja, -
teljettiin ja sellaisia keinoja oli. Ei ollut mitään hengellistä ympäristöä.
Ei ollut oikeastaan isää, hoitajaa, jota olisi voinut sanoa isäksi.
Puhumattakaan siitä, että taivaassa on Isä.
Se olisi ollut ihan absurdi ajatus siinä ympäristössä.
Käydään tätä läpi. Miten tämä kierre elämässäsi eteni -
ja missä vaiheessa vankilakin tuli todelliseksi? Kerrotko siitä alueesta.
Olin hyvin nuori silloin -
vaikka vankilaksihan lastenkotiakin voi kutsua.
Pääsin sieltä pois ja tuli tahto, että haluaisin olla oikeasti -
hyvä tyyppi ja käydä kouluja.
Tuli ehkä näyttämisenhalu omille sukulaisille. Halusin muuttua.
Sain luettua oikeasti ammatin, mikä oli suuri ihme, -
koska olin hyvin huonosti käynyt peruskoulunkin.
Sain kipuiltua ammatin itselleni hirveällä työllä tietysti.
Sen jälkeen menin armeijaan ja elämä oli muutaman vuoden hyvää.
Sain hyvän työpaikan. - Mikä ammatti sinulla oli?
Minusta tuli veneenrakentaja ammatiltani.
Myöhemmin luin autokorimekaanikoksi.
En ikinä tehnyt venetöitä vaan menin autopuolelle töihin.
Minulla ei ollut kunnollisia kavereita, ei ikinä.
Lastenkotikavereista kasvoi rikollisia ja kaikista siinä ympäristössä.
Niistä tuli rikollisia, jotka oli vankilassa, vapaalla ja vankilassa.
Ympäristö oli aina sitä vastaan, mitä itse yritin.
Yritin taistella vastaan mutta vaikka olin töissä, -
niin aloin olemaan huumekaupassa mukana.
Käytin alkoholia ja rikoskierre alkoi. Pian tuli eka vankeustuomio, -
jolloin lähti työpaikka, eikä ollut töihinkään asiaa.
Tavallaan se oli tae siitä, että pahempaa on edessäpäin, -
koska ei ollut toivoa. - Kyllä se on juuri näin.
Taisin olla 23 tai 24, en muista tarkkaan.
Kumminkin tuli ensimmäinen tuomio.
Vankilassa ollessa ei ollut mitään muuta aikaa sillä tiesin, -
että olen menettänyt kaiken, ei ole duunia, ei yhtään mitään.
Miten rakentaisin rikollista uraani nyt, että elän tällä?
Sieltähän sain uusia ystäviä ja -
menin järjestäytyneeseen rikollisuuteen mukaan.
Päiväduuni oli tehdä rikoksia, jotta pystytään elämään.
Ei tähän osaa muuta sanoa, -
kuin, että siinä sielunvihollinen on aktiivisesti kyllä mukana.
On ja siinä on kuolema koko ajan myös läsnä tällaisessa ympäristössä.
Me tehtiin ryöstöjä, varkauksia ja oli jengien välisiä hierarkia juttuja.
Joutui ihan pyssyjä kantamaan mukana ja niitä jopa käytettiin joskus.
Ympäristö oli tosi raaka ja väkivaltainen.
Aina kaikki hoidettiin väkivallan kautta.
Mitään ei hoidettu inhimillisesti -
vaan aina piti olla autoritäärinen väkivalta mukana, -
että pystyi näyttämään, että joku asia on hoidettu.
Tämä kierre jatkui ja jatkui.
Onko tämä nyt seuraava isompi vaihe, -
ainakin on iso, että huumeet alkoivat viedä sinulta hengen.
Minusta tuli hyvin päihderiippuvainen, koska hain huumeista turvaa.
Olin jatkuvassa pelossa ja tuntui, että kun käytän huumeita, tulee hyvä olo.
On ikään kuin vapautunut fiilis, -
ei tarvitse pelätä, kun on kamapäissään.
Tuli pitkiä jaksoja, että käytin amfetamiinia ja rauhoittavia, -
ihan sekakäyttöä.
Kyllähän usein näin, että kymmeniä kavereita kuoli, -
tapettiin tai jotain muuta. Jossain vaiheessa ajatteli itsekin, -
että jollen lopeta tätä hommaa, niin olen itse arkussa pian.
Tästä ei tule mitään.
Taisi olla 2013 tai 2014, kun olin ihan loppu rikollisessa maailmassa.
Pelkäsin, voin pahoin ja tiesin, että päihteet vievät hengen.
Varmaan eka kerran olen ajatellut, että yksin Jumala voi minut pelastaa.
Se päivä tuli, jolloin sinun henkesi lähti. - Joo.
Näin tapahtui eli tuli se piste täyteen, että nyt saa riittää.
Otin omasta mielestäni aikalisän, kun poliisit etsivät myös.
Olin etsintäkuulutettu ja rikolliset etsivät minua..
Mietin, että on päästävä jonnekin.
Löysin mökin Mellilästä. Vuokrasin sen kesäksi.
Olen siellä yhden kesän ja yritän päästä irti päihteistä.
Kasvatan välimatkaa näihin asioihin, että olisi mahdollisuus päästä irti.
Mökillä tuli kohta, kun olin päättänyt lopettaa päihteet kuin seinään.
Elimistö ei kestänyt sitä ja sydän pysähtyi.
Kerrotko millä tavalla sinä selvisit.
Oli henkilö, joka sinua auttoi, josta myöhemmin voidaan paljastaa, -
että on sinua hyvin lähellä mutta ei kerrota vielä.
Ei kerrota, pidetään jännityksessä.
Tosiaan hänellä, joka oli minulle mökin vuokrannut, -
oli viereisellä tontilla myös mökki.
Kun sydämeni pysähtyi, hän huomasi, että makaan nurmikolla.
Hän syöksyi elvyttämään ja elvytti pitkään, varmaan 25 minuuttia, -
kunnes ensihoito ja helikopterit pääsivät paikalle.
Minua elvytettiin tuloksetta lääkintäpuolen kauttakin -
eikä ollut mitään tehtävissä, olin mennyttä.
Siinä oli mennyt vajaa tunti, -
eikä minussa enää ollut minkäännäköistä eloa siinä kohtaa.
Luulen tietäväni tasan tarkkaan, -
mikä on paikkasi, jos et ota Jeesusta vastaan. Kävin siellä itse.
Kuoleman aikana minulle näytettiin yliluonnollisesti hetkessä elämäni.
Tässä tämä nyt on. - Kuin filminauha.
Olen yrittänyt selittää mutta, kun se ei ole tästä maailmasta, se on vaikeaa.
Ehkä hyvä piirtäjä voisi piirtää, jos oikein tarkkaan pystyisin selittämään.
Se näytettiin ja pimeys tuli. Niin synkkää pimeyttä ei voi olla -
ja ihminen on tietyllä tavalla täysin järjissään siinä kohtaa.
Sielu on täysin järjissään ja tunsin hirveätä tuskaa.
Tiesin, että paikkani on kadotus ja tästä ei ole paluuta.
Silloin muistin, että olen rukoillut aikaisemmin, -
että jos Jumala olisi ja pelastaisi.
Tällöin huusin "Jos olet oikeasti olemassa, niin tuo minut takaisin".
"Minulla on kumminkin lapsi ja haluan tehdä parannuksen."
Tuli ihan pieni valo pilkku hiljaa, seurasi, otti kiinni ja lähti viemään.
Valo suureni ja yliluonnollisesti näin kuinka sain tulla takasin.
Nousin maasta ylös ja siinähän oli hämmennys niille ihmisille, -
että miksi kuollut mies nousee ylös. Aluksi en tuntenut kipua, -
meni jonkin aikaa ja tunsin hirveät kivut, -
koska rintalasta ja kylkiluut olivat poikki.
Minua oltiin niin rajusti elvytetty sen ajan.
Siitä sain ainoastaan Jumalan armosta nousta ylös.
Mielestäni viittasit siihen, -
että sitä pimeyttä ja synkkyyttä pääsit näkemään.
Se on se paikka, jos ei ole Jeesuksen oma. - Kyllä, se on se.
Sinä näit sen ja se ei sinun mielestä koskaan katoa. - Ei, ei.
Miten sitten kun ambulanssit ja muut näkivät, -
että sinä hengität ja todettiin, että pitäisi olla jo vihannes, aivotkin.
Näin ei ollut. - Näin ei ollut.
Minut vietiin hyvin nopeasti TYKS:n teho-osastolle.
TYKS:n teho-osastolla pyydettiin lähimmäiset sinne, -
että tämä kaveri kuolee, ei tule selviämään.
TYKS:ssä vielä sydän pysähtyi eli siellä jatkettiin elvytysprosessia.
Kun he sanoivat minulle, että et tule selviämään, -
niin sain jostakin yliluonnolliset voimat.
Vaikka oli elvytetty ja olin ollut kuolleena joitakin tunteja sitten, -
revin itseni letkuista ja piuhoista, missä olin kiinni, -
ja lähdin kävelemään. "Jos kuolen, niin tämä ei ole se paikka."
Lääkärit ja vartijat juoksivat perässä, että nyt varmasti kuolet, jos lähdet.
Viimeisillä voimilla pääsin sieltä.
Nykyinen hyvin läheinen ystävä oli vastassa ja yritti myös -
saada jäämään sairaalaan mutta vannoin hänelle, -
että kuolen onnellisempana jossain muualla.
Mutta tässä minä vieläkin olen ja en kuollut Jumalan ihmeen kautta.
He varmaan ihmettelivät sitä, -
että miten aivot voivat olla ihan normaalit.
Tosiaan aivoja kuvattiin paljon.
Epäiltiin MS-tautia ja tietynlaisia hermostollisia vaurioita on tullut.
Olen saanut niistäkin eheytyä.
He kuvasivat pään ja aivoissa näkyy jäljet ja plakkeja pääkopassa.
Näkyy se, että aivot ovat olleet pitkän aikaa ilman happea.
Neurologit ovat sanoneet, että on ihme, että olen täällä.
Pitäisi olla vähintään vuoteessa vaipat jalassa täysin hoidettavana -
eikä puhua mitään. Vihannestilassa suoraan sanottuna.
Sinä silloin huusit Jumalaa avuksi ja totesit miten oli käynyt.
Mitä sinun elämässä tapahtui sitten?
Siinä kohtaa, kun olin kokenut tämän kaiken, -
sain hyvin vahvan tietoisuuden siitä, että on kadotus ja taivas.
Myös Jumalasta.
En ole uskovasta perheestä, ei minulla ole mitään kristillistä taustaa.
Kukaan ei ole ikinä opettanut eikä kertonut.
Siitä lähti prosessi, että aloin etsimään tämän Jumalan kasvoja, -
joka minut on palauttanut maailmaan.
Kun olit ns. terve, niin miten elämäsi sitten lähti rakentumaan?
Elämä lähti rakentumaan niin, että olin rikollinen ja halusin antautua.
Soitin poliisille ja kerroin missä olen.
Halusin suorittaa asioita kuntoon, jotta voisin olla parempi ihminen.
Ehkä oli jopa sellainen tunne sydämessä, -
koska en tuntenut Jumalaa, että pitäisi olla tietynlainen, -
jotta olisin hyväksytty Hänelle, koska Hän on minut tuonut takaisin.
Alkoi pitkä prosessi, joka johti siihen, -
että minulle tuli halu ja jano Jumalan puoleen.
Etsin Häntä omaan elämääni.
Sinulla oli vielä tuomio edessä vai oliko se keskeneräinen prosessi?
Sait 3 vuoden tuomion. - Siihen tuli vielä sellainen.
Yleensä kun lähtee rikollisesta maailmasta pois, -
on hyvin huonot mahdollisuudet selvitä.
Joko sinut hakataan tohjoksi, -
ettet pysty puhumaan enää tai sinut tapetaan.
Se on aika luonnollinen väylä, koska tiesin liikaa asioita.
Olin vaaraksi heille siinä suhteessa.
Jouduin ikään kuin takuuna ottamaan toisten rikollisten tuomioita ja -
istumaan ne itse. En ollut tehnyt niitä rikoksia mutta se oli se hinta.
Viimeinen 3 vuotta muodostui siitä.
Menin Saramäen täyssuljettuun vankilaan.
Olin siellä tovin ja pääsin avotaloon, jossa sain tutustua Herraan, -
koska siellä kävi helluntailaisia keskiviikkoisin.
Osallistuin näihin kokouksiin.
Sait myös tutustua TV7:ään. - Kyllä, siitä oli suuri apu.
Olin Saramäessä ja siellä järjestettiin sunnuntaikokouksia, -
joihin saatoin osallista.
En oikeastaan tunnistanut sitä Jumalaa siellä, joka minut oli tuonut.
Tiesin, että ok, tämä on se Jumala mutta tämä ei kuvaa sitä kokemusta, -
minkä minä olen saanut taivaan Isästä.
Siellä oli monia kanavia ja aloin katsomaan TV7:ää.
Sieltä tuli ohjelmia, josta sai oikeasti Hengen sisältöä ja ravitsemusta, -
joka oikeasti kuvasti oikeaa Jumalaa, -
joka on minut pelastanut ja tuonut takaisin.
Miten tämä läheinen ihminen, johon on viitattu, -
miten tämä läheisyys kehittyi?
Läheisyys kehittyi siinä ja... -
Tämä on aika koskettava asia.
Hän oli elvyttänyt minua ja auttanut minua pysymään täällä maailmassa.
Tämä ihminen alkoi tulemaan rakkaaksi minulle ja myös toisinpäin.
Meillä kaikki lähtökohdat olivat täysin päinvastaisia.
Hän alkoi tietyllä tavalla pitämään minusta huolta.
Tänä päivänä, jos saan paljastaa asian, niin hänhän on vaimoni, -
joka minut elvytti. Jumala on nähnyt nämä asiat ja suunnitellut.
En usko, että kukaan muu nainen olisi pystynyt tähän, -
pystynyt kulkemaan rinnalla kuin tämä ihminen.
Tähän me päätämme, sinulla on vielä vapaa sana.
Jatkamme seuraavassa.
Katsojille jää ilman muuta halu katsoa, -
mitä tapahtui, kun Jeesus tuli elämääsi.
Mutta nyt sinulla on vapaa sana, ole hyvä. - Ok.
Haluan tuoda esiin sellaisille ihmisille, jotka ovat miettineet, -
että Jumala voisi auttaa teitä. Hän on oikeasti todellinen, elävä Jumala.
On elämäntilanteesi mikä tahansa, vaikka kuinka tuskainen tahansa.
Kutsu Häntä apuun. Etsi sellaisia ihmisiä ympärillesi, -
jotka haluavat tukea ja rakentaa sinua.
Ihmisiä, jotka omistavat elävän Jumalan.
Saat avun ja taivaan Isän, vaikka olisit täysin orpo, sinulla on Isä taivaassa.
Olkaa suuresti siunattuja ja toivon, että pystyn omalla todistuksellani -
tuomaan esiin jotakin ja rohkaisemaan teitä, aamen.
Samppa kiitos tästä ensimmäisestä ohjelmasta.
Tässä on paljon asioita, mitä emme pystyneet tähän sisällyttämään.
Kun ajattelee sitä, että olet vain yksi -
niistä hoitolapsista, joita on tänä päivänä Suomessa satoja ja satoja.
Jotta kaikilla ei olisi näin vaikeaa, mikä on hyvin mahdollista, -
jäämme rukoilemaan, että yhteiskunnassa löydettäisiin ratkaisu, -
jossa Jeesus tulisi aiemmin ihmisten elämään. - Kyllä totisesti.
Se, että monet säästyisivät, eikä tarvitsisi kulkea tätä tietä.
Kiitos tästä ja palaamme seuraavassa ohjelmassa uudelleen. - Aamen.
Mikäli ohjelmasarja on koskettanut sinua -
voit olla tukemassa ohjelmasarjan tuottamista.
Voit soittaa numeroon 0600-10177 -
tai lahjoittaa ruudussa näkyvälle pankkitilille -
käyttäen viitenumeroa 8617.
Kiitos tuestasi.
Tekstitys: Mauri Porkola