ISANDA LAUAS
Tere tulemast saatesse!
Mina olen Martti Ojares
ja mu tänane külaline on Eero Seesvaara.
Tere tulemast Eero! - Tänan!
Esimene küsimus on nagu alati -
kes on Eero Seesvaara ja millisesse perre sa sündisid?
Olen maapoiss Hollola vallast.
Kasvasin nelipühilaste kodus, kus tutvusin ka vaimulike asjadega.
Elasime maal oma majas.
Vanemad olid põllutöölised ja ema oli teiselt ametilt ka aednik.
Kord jõudis kätte ka kooliiga, käisid keskkoolis jne.
Kuidas su elu seoses sellega muutus?
Mul jäi keskkooli osa vahele,
kuna läksin põhikoolist otse kodanikukooli.
Seal oli kooli juhiks Reijo Taipale.
Tänapäeval oleks selline asi ebaseaduslik,
kuid tema andis tollal ka usuõpetuse tunde.
Ta kirjutas mingi kontrolltöö servale:
"Kas sinagi ei võiks midagi sellist kogeda?"
Sain aru, et usklikuna tuntud õpetaja tahtis,
et ka mina teeksin otsuse Jeesuse kasuks.
Tollal oli see võimalik.
Mõjutas see sind ka mingil moel? - Ikka mõjutas.
Õpetaja Taipale oli jumalamees ja julgustas mind edasi minema.
Nelipühilaste kodus kasvanuna polnud ma veel ristitud.
Nii käisin 15-aastase poisina Lahti koguduses ristimisel.
Käisid kodanikukoolis ehk vana traditsiooni järgi rahvakoolis.
Läbisid 5 etappi, mille käigus õppisid elektrotehnikat.
Käisid kõigepealt ametikoolis,
kus jõudsid edasi diplomeeritud inseneri tasemele.
Jah, see tee oli pikk.
Vanemad ei õhutanud mind minema keskkooli või gümnaasiumi,
vaid kohe ametikooli telefonide paigaldajaks.
Siis muutus nimetus "andmeliiklus" "infotehnikaks"
ja ma olin siis Riihimäel tehnik ja insener.
Olin ka tööl Oilu-nimelises firmas, mis valmistas õlipõleteid ja muud.
Edasi läksin Lahti linna elektrijaama,
kus oli just kaugjuhtimise inseneri koht vaba.
See oli väga põnev nimetus.
See tähendas süsteemi, mida jälgitakse ja juhitakse kaugelt.
Nagu elektrivõrke, kaugküttevõrke, soojuskeskusi jne.
Olin seal järjekorras neljas.
Kolm esimest ei võtnud seda tööd vastu.
Seetõttu sain mina sinna valituks.
Selle töö kõrvalt õppisin elektrotehnika vallas
diplomeeritud inseneriks.
Seda elektritehnika- ja jaamade vallas.
Oled selles vallas mitu aastakümmet töötanud.
Kui palju on tehnika võrreldes tolle ajaga muutunud?
On küll muutunud, kuigi elektri poolel mitte nii palju.
Telefoni poole pealt on palju muutunud.
Meil olid ju traadiga telefonid.
Nüüd on iga inimese taskus telefon, millel on veel hea kaamera jne.
See tehnika on väga kõvasti muutunud.
Olen vahel kohanud oma vanu õpingukaaslasi
ja kuulnud, mis teid pidi nemad on elus edasi läinud.
Tehnika ja firmad on muutunud jne. Need muutused on vapustavad.
Ka elektrifirmades on kõrvaltehnika muutunud.
Nüüd on seal mikroprotsessorid ja muud süsteemid.
Varem oli elektrivõrkudes pidevalt inimene koha peal.
Nüüd juhitakse kasvõi sadu selliseid võrke kaugelt.
Kas su tööelu on olnud pidev õppimine?
On ikka.
Töötasin Lahti Energias, mis liideti 1990. a. aktsiaseltsiks.
Lugesin kokku, et 35 aasta jooksul oli mul 5 erinevat tööülesannet.
Mul olid seal 7-aastased perioodid.
Olid selle töö kõrval justkui Paulus, kes tegi kõrgel tasemel telgitööd.
Tegid oma tööd just nii nagu sellest rääkisid,
aga selle töö kõrval oli sul tahe teha ka vaimulikku tööd.
Milliseks see kujunes
ja kuidas sa nägid, et sinust võib saada Jeesuse jünger?
Kuidas see pöördepunkt toimus?
Pöördepunkt oli siis, kui olin 15. a.
Olin pärit nelipühilaste kodust, kuid ma polnud sinna maani ristitud.
Seetõttu seisis mul ees ristimine.
Umbes 15-aastasena läksingi ristimisele.
Paar nädalat hiljem kinnitas Jumal mu valikut
hakata Jeesust järgima.
Ta täitis mu Püha Vaimuga ja ma hakkasin rääkima uutes keeltes.
See oli hirmus ja samas ka põnev kogemus.
Palvemajast lahkudes tundus, et mu jalad on maast veidi õhus.
Olid siis üsna noor - leerikooli ealine. - Just.
Kuidas need kaks asja - inseneritöö ja vaimulik töö
on su ellu sobitunud?
Olen alati teada andnud, et olen usklik.
Nii on töökohtades seda alati teatud.
Kuid ma ei rääkinud sellest muidu, kui see loomupäraselt see jutuks tuli.
Vahel tuli mõni ka mu tuppa ja me palvetasime koos,
kuid need olid pigem harvad juhused.
Kuid muidugi on mu usuelu mõjutanud
mu valikuid, vaateid elule ja muid selliseid asju.
Kas oli nii, et kogesid mingil ajal, et kui sa oled ärielus,
siis sa ei pea tingimata kaitsma Jumalat,
vaid võid olla ka rahus.
Jah. Algusaegadel ma vahel kogesin, et olen nagu imelik lind,
kes peab lendama vastuvoolu, et ta ei läheks massiga kaasa.
Nüüd on häbi öelda, aga mul läks 15 aastat selleks,
et mõista, mida tähendab arm.
Kui end niimoodi teoloogiliselt väljendada.
Olin umbes 30-aastane, kui sain aru
või oli see hoopis Jumala arm ja Püha Vaimu mõju,
et ma ei peagi oma töökohas Jumalat kaitsma
või olema keegi eriline.
Vaid me peaksime olema väga loomulikud.
Mida rohkem ma inimestega tegelen,
seda paremini peegeldub ka Jeesus minust välja.
See oli tõesti suur vabanemine.
Ka tollal tundus veidi nagu oleksid jalad veidi õhus.
Usun, et see on äärmiselt tähtis,
sest paljud ei tea seda ja on vahel veidi ülivaimulikud,
püüdes pingutada ja tegutseda omaenese jõust.
Aga Jeesus on meid vabaduseks vabastanud.
- Just nii. Kardan väga,
et paljud kannavad endaga kaasas asjatuid taakasid -
teha kõike omast väest, käies Jumala teedel,
samas kui see kõik on puhas Jumala arm.
Meil oli üks eesõigus, kui kuulusime Lahti Nelipühi Kogudusse.
Seal oli üks jutlustaja nimega Mauri Viksten,
kes sai Jumalalt südamesse,
et ta peab kuulutama soomlastele armu evangeeliumit.
Olen neid jutlusi ka hiljem kuulanud, mida leidub ka internetist.
See on usuelu ja ka oma vaimuliku elu vaatenurgast
tuumküsimus,
et sa võid elada rahus.
Arm on selline asi,
mille tähendust vaevalt, et keegi oskab täiesti ära seletada,
sest see on kui armuand, mis tuleb Jumalalt.
Püha Vaimu kaudu võib seda kujutada nii,
et see pole oma mõistuse teadmine, vaid seda võib reaalselt uskuda.
Inimese mõistus ja Jumala arm kipuvad omavahel võistlema.
Inimene püüab armust mõistuse abil aru saada
ja nii hakatakse kergesti nö häid tegusid tegema. - Jah.
Samas kui arm tähendab omada hingamist Jumalas.
Ma ise olen muidu loomult pedant ja täiuslikkuse taotleja.
Mu tööl tehti teste ja analüüse, mille kaudu uuriti, mis tüüpi keegi on.
Loodan, et vähemalt järgmises testis ei ole sama tulemust -
täiuslikkuse taotleja.
Eriti sellise inimese jaoks on see suur asi,
et võib elada armust ja andestada nii endale kui teistele.
Sa viitasid pedantsusele.
Mis järgneb sellele, kui arm ei suuda seda kergendada?
See on väga vaevaline elu.
Võin seda oma kogemustest öelda, et selline elu on raske.
Samas on Jumal andnud meile selle armu,
ootamata, et hakkaksime "kive vedama".
Muusika on su kaaslaseks olnud juba lapsest peale
ja on seda ka täna.
Räägi, millal avastasid, et muusika on su jaoks oluline
ja pillid hakkasid tulema su ellu?
Lahti Nelipühi Koguduses tegutses puhkpilliorkester,
mille juhiks oli üks sõjaväe veebel.
Ta tegi suurepärast tööd.
Ta vedas seda kõike, õpetades neid pillimängijaid.
Mul oli kohe mõttes,
et kui käin ristimas ära ja liitun kogudusega,
siis liitun ka orkestriga.
Sellest peale olengi olnud orkestris ja nüüdseks juba kümneid aastaid.
See on olnud mu jaoks suur hobi
ja teisalt on vaimulikul muusikal suur tähtsus.
Paljud on rääkinud sellest,
et nad ei mäleta igakord kuuldud jutlust,
aga nad mäletavad kuuldud laule või muusikapalu.
Need on avanud inimeste südamed,
nii et vaimulikul muusikal on suur tähtsus.
Kristlikus elus on näha erinevaid stiile ja alasid,
mis võivad koguduse jaoks saada isegi probleemiks,
kui neist ei osata õigesti aru saada.
Tean, et kogudustes on nii ülistus, kui traditsioonilised vaimulikud laulud,
mis võivad koguduses tekitada isegi tülisid.
Kuidas sa näed, kuidas need on arenenud
ja kuidas sa seda kommenteeriksid?
Kuulusin pikka aega nelipühi kogudusse,
mis oli nö mu kasvataja kogudus.
Minu ajal oli seal mingil määral ülistust,
aga nüüd, kui rajasime uue koguduse nimega Pöördepunkt,
siis selle DNA'sse on sisse kirjutatud, et see on ülistav kogudus.
Eks varasematel aegadel olid mängus ka muud teemad,
kui koguduse üritustel tehti ülistust.
Kuid ma õppisin seda austama
ja sealt avaneski mu jaoks ülistuse teema,
mille käigus räägitakse Jumalaga ehk siis vertikaalses suunas,
samas kui traditsiooniline suund on olnud horisontaalne.
Mu meelest on mõlemal suunal oma koht olemas.
Kui inimesi tahetakse evangeliseerida,
on just horisontaalsel muusikal ja lauludel selles oma koht.
Aga tavalistel jumalateenistustel
me keskendume vertikaalse suuna muusikale
ehk siis ülistusele ja teenimisele.
Olen vahel kuulnud, et kui mingil õhtul on 2-tunnine kava,
siis esimene muusika võiks olla selline,
mis toidab inimese hinge ega häälestuks kõrgemale tasemele.
Ja sealt minnakse siis edasi, kuni lõpuks tuleb ka palvetamiste aeg.
See ei pruugi muidugi kõikjal teostuda,
sest erinevas vanuses inimesed on ka siin Soomes harjunud
näiteks kirikulauludega või teatud kindla muusikastiiliga.
Kuigi ka ülistavaid kirikulaule on olemas.
Just luteri kirikus.
Aga kui inimene on juba teatud asjadega harjunud,
siis käte üles tõstmine võib olla osade jaoks raske.
Jah.
On tõsi, et erinevates kogudustes on natuke erinev kultuur.
Nii et kui on kogudusi, kus käsi ei tõsteta,
siis ei taha ka sinna minnes hakata tingimata käsi tõstma,
vaid olla sealse kultuuri järgi ja austada seda.
Me enda koguduses on inimestel algusest peale vabadus
kas tõsta käsi või mitte.
Oleme järginud selliseid juhiseid,
et püüame laulda publikule juba tuttavaid laule,
et nad saaks ülistusega kaasa tulla,
Ja parimal juhul viib see siis palveteenistuseni,
kus lõpus ei ole enam tingimata mingit muusikat.
See on hea, kui sinnani jõutakse.
Kuid me oleme alati öelnud, et Jumal on väärt ülistust.
See avab meid endid
ja teisalt on see ka Jumala tahe.
Jumal elab oma rahva kiituste keskel ja ülistus avab ka Isa-Jumala südame.
Ja sealt on siis juba hea minna üle palvetamise juurde.
Sellises järjekorras on hea minna,
Kui mõelda sellele,
et Jumal teab kõike, mida me vajame, mõtleme ja palume,
ilma meie valjuhäälse väljaütlemiseta,
siis ometi tahab Ta,
et kogu me tähelepanu oleks Temale keskendunud.
Just.
Mulle meenus üks lugu.
Varem kutsuti jutlustajaid vanemateks ja nooremateks jutlustajateks
ja vanem jutlustaja oli siis ikka see, keda Jumal kasutas.
Nii mõtles noorem kord: "Mis küll ta saladus on?
Ta kindlasti palvetab palju ja loeb Jumala Sõna."
Selle loo järgi läks noorem õhtul vanema tuppa
ja peitis end tema voodi alla,
jälgides, kuidas vanem jutlustaja toimib.
Ta tõmbas teki üle pea ja ütles Jumalale:
"Meie vahel pole mitte midagi. Meil on asjad korras."
ja jäi siis magama.
See oli armust elamine.
Küllap see vanem jumalasulane luges ka Jumala Sõna,
aga sel hetkel ta seda ei teinud.
Just nii see ongi, et Jumala ja inimese vahel
ei tohiks olla midagi ebapüha ja ebaselgeid asju.
Sa rajasid oma maise karjääri kõrval Lahtisse uue koguduse.
Kuidas see mõte tekkis ja teoks sai?
Olin sellega kaasas.
Osalesin mingil ajal mitmetel juhtimisseminaridel,
kus üheks keskseks isikuks oli Kari Törmä,
kellel oli erakordne mälu.
Mäletan, kuidas ta tuli teist korda ligi,
tervitas ja küsis: "Kuidas Seesvaaratel läheb?"
Mingil ajal aga ütles: "Seesvaarad, looge Lahtisse uus kogudus!"
See oli missioon, mida Kari palju esile tõi.
Vastasin: "Näen, et aitaksin parema meelega
praegust kogudust edasi.
Seda, kus me praegu oleme."
See oli minu mõte.
Siis aga tuli selline löök,
et meie tollane koguduse juht sunniti ametist lahkuma
ja rahvas hakkas paluma:
"Jumal, kuidas võiks siit edasi minna?"
Jumal andis mulle prohveteeringu kaudu kinnituse
asja kohta, mis oli juba olnud mu mõtetes,
et rajada äkki uus kogudus.
Juhtus see, et olin juba koguduse vanematekogust lahkunud.
Inimene, kes selle prohveteeringu tõi, ütles:
"See, mida sa oled teinud, on olnud õige.
Mine aga edasi!"
Ta ei öelnud, et peaks uue koguduse rajama,
aga ta õhutas edasi minema.
Järgmiseks õhtuks oli kokkulepitud ühine palve.
Seal ütlesin, et kogen,
et Jumal tahab, et rajaksime uue koguduse.
Nii see 2002. aastal toimuski, kui alustasime
ja sellest saab kohe 20 aastat.
Kuidas te asukoha valisite?
Meil oli päris algusest peale palveteemaks
tegevuskoha ja ruumide leidmine.
Nelipühi kirikul oli nägemus,
mis ühtis ka Markku Tenhuneni ja minu omaga,
et peaksime saama sellised ruumid,
kus noored inimesed saaksid laulda ja mängida.
Sihtmärgiks oli ka ülistus.
Tundsime, et just sellise koha peaksime kuskilt leidma.
Mul oli veel selline mõte,
et me orkestri liikmetena olime ehitanud endile oma majad,
aga nüüd oleks aeg ehitada Jumala maja.
Selline mõte oli mul.
Meil oli Markku Tenhuneniga sama nägemus.
2006. a. leidsime Lahti kesklinnast vana raua valukoja hoone.
Selle me võtsimegi. Usus.
Remontisime selle uueks kasutamiseks
ja 2008. aastast on see maja olnud meie kasutuses.
See oli väga suur otsus ja investeering.
Seal on ruume kokku umbes paartuhat ruutmeetrit.
Teatavasti pole see tasuta. - Ei olegi.
Nii tekkis meil mõte ühiskasutuse võimalusega ruumidest,
et päeval käib seal äritegevus ja õhtul vaimulik tegevus.
Samuti ka nädalalõppudel.
See idee saigi teoks nüüd koroona pandeemia ajal,
kus igapäevane kasutus on jäänud rohkem lõunasöökide jaoks.
Ruumide rentimist pole nüüd enam nii palju olnud.
Selle mõtte sünnist on nüüd möödas 20 aastat.
Jah, mõte on nii vana, aga see sai teoks 2008. aastal.
Varsti saab 15 aastat.
Selle aja jooksul on juhtunud paljugi.
Nii kogu Soomes kui ka koguduste vahelisel vaimulikul põllul.
Kuidas sa seda 15 aastat läbi käisid ja elasid?
See oli pikk tee.
Õnneks ma ei teadnud ette, mis kõik seal tulla võib.
Vahepeal oli seal ka kitsikust.
Seda nii majanduslikus mõttes, kui ka koguduse mõttes.
Mingil ajal läks palju inimesi meie juurest ära.
Nüüd paistab, et asjalood on paremad
ja saab vabamalt hingata.
Viimastel aastatel on me pastoriks olnud Miko Puustelli
ja kogudus on hakanud kasvama.
Seda on olnud rõõm tõdeda ja ma usun, et see kasvab veelgi
ja lisandub ka erinevad tööviise,
mille kaudu jõutakse enamate inimesteni.
Need inimesed, kes kuuluvad te kogudusse -
kuidas on kulgenud nende vaimulik teekond?
On palju usklikuks saanuid.
Möödunud pühapäeval ristiti 2 inimest.
Loeme Jumala Sõna ja palvetame.
Kolmapäeviti on meil palvekoosolekud.
Toimub ka inimeste vabanemine.
Need on pikad protsessid, kus on palju haavu,
aga edasiminekut on.
Mitmed kolivad ja lähevad teise piirkonda ja teise kogudusse.
Ka meilt läksid paljud inimesed mujale.
Aga meie ülesanne on võita inimesi Jeesusele.
Teisalt peame aitama ka jüngrite tegemisel ja kasva(ta)misel.
Samuti ka armu tundmises.
Miko oli siin saates natuke aega tagasi.
Ta rääkis ja tõi esile selle,
et olete nüüd väga palju suundunud kiriku seinte vahelt välja
ehk siis tänavatele,
et leida sealt inimesi.
Sest suurem osa inimesi on just seal ega tule koguduse ruumidesse.
Mida sa selles osas jagada tahaksid?
See on palju me koguduse inimestes kinni,
et ulatuda välja.
Ehitis ei ole kõige tähtsam,
kuigi me kogunemistel on muidugi oma väärtus.
Kuid see on oluline,
et me "tundlad" oleks sirutatud välja ka me ümbruskonda,
sest valdavalt seda kaudu läheb evangeliseerimine edasi.
Kui Püha Vaim on Mikot juhtinud,
siis ta kohtab inimesi eneselegi üllataval kombel.
Just neid, keda Püha Vaim on juhtinud.
Kui liigud palves, siis Jumal juhib.
Mikol on selles osas eriline arm, et ta on lisaks karjasele ka evangelist.
Teda tunnevad paljud, kuigi ta ise seal piirkonnas ei ela.
Saate viimased paar minutit läksid nüüd käima,
mistõttu ütle palun vaatajatele, mida Püha Vaim öelda annab!
Tänan.
Võin oma elukogemuse põhjal küll öelda,
et Jumal juhib, kannab hoolt ja on ustav.
Seda olen küll elus kogenud, kuigi on olnud igasuguseid olukordi.
Julgustan usaldama Jumalat
ja kui arusaamine armust pole selge,
siis paluge, et Jumala Püha Vaim avaks oma armu reaalsust,
sest armus elamine on vägev!
Usun, et tänapäeval, kui paljud on kitsikuses,
siis Jumal on hea ja armuandja Jumal,
kes annab kahetsejale patud andeks.
Ka kahetsemine on tähtis,
et ülistuse ajal poleks mingit barjääri Jumala ja inimese vahel.
- Just.
Kõige esmane asi on usk Jeesusesse! - Aamen.
Tänu Jumalale ja õnnistusi sulle ja kogudusele!
Tänan ja teilegi!
Kui soovid toetada Eesti TV7 tööd, helista 900 1770 (kõne hind 10 euri).
Võid annetada ka pangaülekandega, leides me andmed www.tv7.ee Aitäh!
Tõlge: Raul Jürimaa