Tervetuloa Isännän pöydässä ohjelmaan. Olen Martti Ojares ja -
vieraanani tänään on Simo Berlin. Tervetuloa Simo. - Kiitos.
Tulemme tekemään kanssasi kaksi ohjelmaa, -
koska puoleen tuntiin emme saa sitä olennaista, mikä on välttämätöntä -
kokonaiskuvan kannalta ja mitä Herra on elämässä tehnyt tähän mennessä.
Ohjelmassa on tapana käydä läpi millaiseen perheeseen syntyi -
ja ensimmäiset elinvuodet.
Itse asiassa olen syntynyt oikeastaan hyvään kotiin.
Siinä oli rakkautta ja huolenpitoa.
Olin urheilija koko nuoruuden.
Olin jääkiekkoleirillä, mistä valitaan nuorten maajoukkue.
Mutta minä sairastuin -
2-vuotiaana ihosairauteen.
Prurigo nodularis, jota sanottiin kyhmykutina taudiksi.
Minulla on kaikkialla arpia.
Se pikkuhiljaa levisi ja ensin luultiin, että se tulee luistimista -
mutta sitten se valtasi koko miehen.
Se valtasi jopa niin etten pystynyt nukkumaan.
Olisi ollut hyvät lahjat käydä koulua. Opin mitä vaan, jos haluan.
Mutta kun uni ryöstettiin, niin jälkeenpäin ajateltuna yksi iso syy, -
miksi olen tässä oli kuitenkin sairaus.
Sairaus ikään kuin valmisti tietä -
Jumalan luokse, vaikka se olikin hyvin hankala.
35 vuotta sairastin sitä. - Onko se aika harvinainen sairaus?
En tiedä onko se harvinainen -
mutta viimeisen kerran, kun läksin erikoissairaanhoidosta, -
ihotautien professori, vanha mies, Urho Kiistala, -
varmaan on jo iankaikkisuudessa, -
sanoi "Muista Simo, että et koskaan parane tuosta".
Suutuin ja sanoin "Ihan varmasti paranen" ja löin oven kiinni.
Se oli viimeinen kerta, kun olen käynyt ihotautilääkärillä.
Se sairaus aiheutti...
Monet ihmiset ja monet nuoret, -
kun ihminenhän luonnostaan haluaisi olla jotain suurta.
Nuoret ja tytöt haluaisivat olla sometähtiä tänä päivänä.
Kaikki haluaisivat olla jossakin esillä, julkkiksia.
Meillä ikään kuin maailma koko ajan painottaa, -
että pitää olla kaunis ja esillä. Eli tuo valhetta.
Minä kun en siihen pystynyt ihosairauden takia, -
jouduin kantamaan häpeää nuoresta saakka.
En voinut mennä uimahallissa uimaan, kun olin verellä ja ruvella.
Se kelpaamattomuus oli omissa silmissä.
Ei varmaan muut olisi välittäneet paljon mitään.
Se aiheutti minulle sen, että aloin itse hankkimaan sellaista, -
että tässä maailmassa täytyy olla kova jätkä, joka varmasti kelpaa.
Totta kai piru auttaa omiaan. Kun annat hänelle pikkusormen, -
niin pikkuhiljaa maailma vetää vain enemmän.
Jos ajatellaan alkoholia tai päihteitä, -
niin ne tulivat mukaan siinä mielessä, että häpeä poistui.
Saatana on ovela lääkäri.
Se ei koskaan kerro meille, että 40-vuotiaana yrität itsemurhaa.
Aina tulee, että "Ota ollutta, se rauhoittaa" -
mutta ei kerro sitä... - Mihin se johtaa.
Sillä on aina väärät lääkkeet.
Minulla se tuli niin, että sain itseluottamuksen.
Kun olin herkkä, osittain ujokin ja kiltti luonne, -
niin sain voiman siitä alkoholista, en hävennyt itseäni.
Tavallaan se antoi sen varmuuden.
Yksi tärkeä asia oli, että silloin pystyi nukkumaan.
Hetken pystyi olemaan ajattelematta, kelpaanko tähän maailmaan ihmisille.
Aloin ihannoimaan mafiaa.
Asuin pienessä kylässä, missä kaikki oli vähän hulttioita.
Moni kavereista on tähän päivän mennessä kuollut -
huumeisiin ja vankilaan.
Siinä oli tosi kova se kaveripaine.
Kaverit vetävät ja sieltä otetaan esimerkkiä.
Kun pojat alkoivat kilpailla, että kuka on kovin jätkä, -
niin se oli yksi asia, mikä vei siihen, että koulu ja työt jäivät vähemmälle.
Olen aina ollut kesätöissä ja tehnyt töitä.
Se on päivänselvää, että työtä kuuluu tehdä.
Sellaiseen on kaikki opetettu mutta kun ihosairaus oli niin paha, -
niin en pystynyt, jouduin olemaan paljon sairaslomalla.
Ennen kuin Jumala tai Jeesus minut paransi, niin olin jäämässä eläkkeelle.
Se on mielenkiintoinen tapaus, miksi en jäänyt eläkkeelle.
Eräs kaveri sanoi minulle ja ikään kuin ohjasi uskon tielle.
Hän oli mukava ja hauska mies baarissa.
Hän oli oikea liikemies. Minä olin vain kyseenalainen.
Hän hävisi ja ihmettelin, että minne se hyvä mies on lähtenyt.
Enää ei kukaan istunut kanssani muutamaa päivää.
Rahaa tuuletti aina älyttömät määrät.
Näin, että hän on uskossa. Auto oli aina kirkon edessä.
Jostain syystä aloin näkemään auton Haminassa eri kirkkojen edessä.
Alkoi kiinnostaa, että mistä se ilo on tullut?
Hänellä oli aina iloa -
ja kuitenkin hän käyttäytyi kuten ns. normaalit ihmiset.
Mielestäni on tärkeää käyttäytyä kuten ihmiset käyttäytyvät -
ja tietää, miten kullekin ihmiselle puhutaan ja vastataan -
evankelioinnissakin.
Se puhutteli, että hän ei ollut ikään kuin muuttunut mutta oli muuttunut.
Hän toi minulle Raamatun jossain vaiheessa.
Itseltäni salaa, kun minulla oli uskoon tulessani sellainen ajatus , -
mielikuva uskovaisuudesta.
Sielunvihollinenhan piirtää mieliimme kaikille jonkin kuvan, -
mikä hullutus usko on.
"Sillä sana rististä on hullutus niille, jotka kadotukseen joutuvat"
Hän piirtää kaikille mieleen jonkinlaisen kuvan uskovaisuudesta.
Osittain me annetaan se uskovina. Ei se ole ihan valhetta.
Jos olemme "pöllöjä", niin meidät nähdään pöllöinä.
Kaikenlaiset, osittain meidän aadamilaisesta luonnosta johtuvat -
virheet rekisteröidään parhaiten.
Minä muistin körttitaulun, missä kaikilla oli tummat puvut.
Naisilla oli poninhännät ja kukaan ei iloinnut.
Se oli minun kuva uskovaisuudesta.
Päätin, että tämä Jeesus juttu on vihonviimeinen asia, -
mistä lähden hakemaan apua. Se on viimeinen keino.
Sain aina lopetettua puoleksi vuodeksi alkoholit, päihteet.
Harrastin kehonrakennusta ja korvasin tyhjyyttä jollakin.
Pelasin vetopelejä ja voitettiinkin aika paljon erään kaverin kanssa, -
joka myös on tänä päivänä uskon tiellä.
Ei se tuonut sitä vaan aina lankesi uudestaan alkoholiin.
Meni taas 3 viikkoa ja Venäjällä tehtiin jotain bisnestä.
Kuten Raamattu sanoo, tuli sellainen tila, että -
"ja hänen henkensä inhoaa leipää ja hänen sielunsa herkkuruokaa."
Job 33:20 kuvaa Jumalan armon herätyksen tilaa, -
kuinka me voimme tulla uskoon.
Eihän kukaan voi tulla ellei Isä taivaassa häntä vedä.
Minä en saanut enää mitään elämästä.
Venäjälläkin, Viipurissa mafia ja poliisit tunsivat minut -
ja sain tehdä ihan mitä halusin. Rajan yli sain mennä Venäjälle.
Kuitenkaan en saanut siitä mitään. Tuli se tyhjyys.
Ajauduin jotenkin yksinäisyyteen.
Jumala taitavasti järjesti sen, että olin ihan yksin.
Muistan kun kerran minulla oli ihan superhuono olo.
Muistin, että minulla on Raamattu, olin yksin yksiössä.
Minulla oli Raamattu yöpöydän laatikossa.
Yritin ottaa rauhoittavia lääkkeitä krapulaan ja pahaan oloon.
Muistan, että jouduin ottamaan Raamatun ensimmäisen kerran -
itseltäni salaa. Se oli myös itseltä salaa.
Oli niin huono olo ja olin päättänyt, että Jeesus on vihonviimeinen juttu.
Kuitenkin otin Raamatun salaa.
Oli vielä kauhea pelko. Se on järkyttävä olo, mikä tulee -
huumeiden, lääkkeiden ja alkoholin sekoituksesta.
Ja hölmöilyistä tulee se syyllisyys.
Sen tähden ihminen ei varmaan ole selvin päin, -
koska on niin syyllinen olo ja se on vaikeaa.
Otin Raamatun. Muistan aina sen hetken tai en nyt hyvin muista.
Avasin sen näin ja siellä oli -
Johanneksen evankeliumin luvusta 4 nainen Sykarin kaivolla.
Luin sen.
Muistan aina, että siinä lukee, että Jeesus sanoi naiselle -
"joka juo tätä vettä, janoaa jälleen, -
mutta joka juo sitä vettä, jota minä hänelle annan, se ei ikinä janoa;"
Nainen pyysi sitä vettä.
Otan tässä välissä maallista vettä.
Silloin ilman minkään näköistä käsitystä Raamatusta -
Jumala puhui "Sinulla on aivan väärä juoma.
Sinulla on väärät juomat" Tajusin, että minun täytyy saada -
jotain muuta vettä kuin sitä vettä, johon aina turvauduin.
Kun aloin lukemaan Raamattua, niin ihmeellinen rauha laskeutui.
Ei vitsi. Ei tämä mikään Apu- tai Hymy lehti ole. Tässä kirjassa on voima.
Jumala itse todisti Henkensä kautta.
Vaikka en ymmärtänyt mistään mitään, sain rauhan, kun avasin sen.
Tämä on parempi kuin lääkkeet, mikä juttu tämä on?
Sitä kautta pikkuhiljaa Jumala lähti vetämään.
Aloin käymään hengellisissä tilaisuuksissa. Siitä se pikkuhiljaa, -
mutta en voi päivää sanoa, milloin olen tullut uskoon.
Kuitenkin tuossa vaiheessa olit aika yksin.
Sitten menit seurakuntaan -
ja ehkä sait sitä rakkautta, mikä oli puuttunut.
Kun ei ollut mitään.
Me ollaan kaikki varmaan jollain tapaa rakkauden kipeitä, -
rakkauden sairaita.
Varmaan ihmisen suurin tarve on olla hyväksytty, rakastettu.
Minä menin Haminan vapaaseurakuntaan.
Voin julkisesti kiittää muutamaa mummoa siellä.
He ovat ainaisesti mielessäni.
Ensin oli niin kova pelkotila -
etten meinannut uskaltaa mennä sinne rappusia alas.
Kun pääsin alas, Jumala tuli ja antoi rauhan.
Ne vanhat mummot osasivat tulla, että kiva kun olet täällä.
Se on tosi tärkeää. Sitä äidillistä rakkautta tarvitsee -
esim. päihdeongelmainen. Tai isällistä, jompaakumpaa, -
koska usein suomalaisilla on isättö- myyden tai äidittömyyden sukupolvi.
Nuoret huutavat huolehtimista ja rakkautta.
Totta kai rakkautta totuudessa. Teen itse narkomaani työtä.
Totuuden ja lujuuden puolet ovat rakkaudessa voimakkaana.
Tarvitsisimme maahamme hengellisiä isiä ja äitejä -
jotka ovat kasvaneet ottamaan vastaan nuoret -
ja ihmiset, joita kohta tulee, -
ihan sellaisella ystävyysrakkaudella, että sinä kelpaat.
Muistan miten tärkeää se minulle alussa oli.
Minä aloin lukemaan Raamattua.
Jostain syystä heti alkuun minulle tuli ajatus siitä, -
että Jumala puhui Moosekselle "Mene ja tee."
Raamatusta luin, että Hän puhuu kaikille ihmisille, mene ja tottele.
En ymmärtänyt, kun kukaan ei opettanut.
Tuli ajatus, että Jumalan täytyy puhua minulle, -
jotta tiedän, mitä minun pitää tehdä. Se oli vain niin kuin 1 + 1 = 2.
Näin Apt.:sta, että Henki sanoi: "Erottakaa minulle Barnabas ja -
Saulus siihen työhön, johon minä olen heidät kutsunut".
Tai "Jolla on korva, se kuulkoon, mitä Henki seurakunnille sanoo."
Ymmärsin, että Jumalan täytyy kommunikoida, -
jotta tiedän tehtäväni ja voin totella.
Se itse asiassa sai aikaan sen, että jotenkin ymmärsin, -
että jos en kuule Jumalaa, niin en voi myöskään totella.
Aloin nähdä, -
että seurakunnassa oli ihan hyvä -
mutta siellä ei ole voimaa. Ei tule ihmisiä, ei tapahdu mitään.
Raamattu sanoo, että he panevat kätensä sairaiden päälle -
ja ne tulevat terveiksi. Aloin ihmettelemään, että missä on vika?
Onko vika seurakunnassa, Jumalassa vai täällä minussa?
Laskin 1 + 1 = 2 kaksi päivää ja -
ymmärsin, että vika on ihan meissä itsessämme.
Jumala ei voi käyttää meidän lihaa, koska se ylpistyisi.
Kaikkea en tajunnut mutta päättelin, että vian täytyy olla minussa.
Sitten aloin etsimään Jumalaa ja terveyttä.
Ajattelin, että olen yhä sairas ja Raamattu sanoo, että Hän parantaa.
Jouduin melkein eläkkeelle.
Olisinkin varmaan jäänyt eläkkeelle mutta etsin Jumalaa -
paastoten, itkien ja valittaen, koska jokainen etsivä löytää.
Muistan, kun tulin eräästä rukouskonferenssista.
Kolme päivää oltiin rukoiltu Jumalaa, huudettu Jumalan Henkeä paikalle,
ja huudettu Suomen puolesta.
Kun tulin sieltä kotiin, olin edelleen sairas -
mutta olin niin täynnä elämää, että hypin kuin pieni lapsi.
Täynnä elämäniloa ja elämänhalua.
Muistan, kun Pyhä Henki kysyi. Se oli sunnuntaipäivä.
Maanantaina minulla oli aika Kotkan keskussairaalaan, -
missä joku konklaavi kokoontui eläkeasiastani.
Pyhä Henki kysyi "Simo aiotko huomenna mennä valehtelemaan, -
että tarvitset eläkkeen." Sanoin, "En Herra, en mene".
Soitin seuraavana päivänä ja peruin sen.
Siitä meni vielä 2 vuotta, kun Jumala otti taudin pois.
Mielenkiintoinen juttu oli Jeesuksen kohtaaminen.
Raamattu sanoo, että Jumala puhuu.
Näin Raamatusta, että Jumala puhuu meille suoraan.
Jumala puhuu meille myös Sanansa kautta.
Sieltäkin voidaan kuulla Jumalan suora ääni.
Mitä tulee parantumiseeni, niin luin Luukkaan evankeliumista -
verenvuototautia sairastavasta naisesta.
Luin sitä ja siinä sanottiin, että hän oli tuhlannut -
kaikki varansa ja kaikkensa sairauteen, -
eikä kukaan voinut häntä auttaa.
Jumala toi sen raamatunkohdan minulle, että tämä on ihan kuin sinulle.
Vanhempasi ovat tuhlanneet isot rahat.
Minua on kuljetettu toiselle puolelle Suomea ihotautihoitoihin.
Aina sai pienen toivon lääkäriltä mutta se otettiin aina pois.
Raskainta oli, että toivo otettiin pois, kun lääkkeet eivät auttaneet.
Vanhemmat olivat koko lapsuuden hoitaneet sairautta.
Kyllä rakkautta on ollut ja millaista heillä oli, kun oma lapsi sairastaa.
Se on tosi raskasta ja ymmärrän nyt hyvin heidänkin virheitään paremmin.
Isänä ymmärrän, että raskas elämä, jokainen meistä väsyy ja uupuu.
Raamattu alkoi puhumaan, kun se nainen -
päätti lujasti, että jos minä saan koskettaa -
Hänen vaippansa tupsua, niin minä paranen.
Se puhutteli, että täytyy saada koskettaa Jeesuksen vaipan tupsua.
En tiennyt mitä se tarkoittaa, miten voi koskettaa jotain mitä en näe?
Se oli vähän mysteeri. Menin Tampereelle -
Michael Howartin kokoukseen. Howart saarnaa täysin, -
että useimmat eivät parane, koska heiltä puuttuu kosketus Jeesukseen.
Se oli täsmäsana ja tiesin heti, että Jumala puhuu -
2 tai 3 todistajan nojalla ja se oli minulle.
Aloin etsimään kosketusta, toki Jumalan armo sen vaikutti.
Aloin etsimään itkien, paastoten ja jäin paastoamaan.
Kun olin ensimmäisen vuorokauden paastonnut, se oli 2004 tai 2003, -
niin kuulin ensimmäisen kerran sisältä Raamatun jakeen.
Olin paastonnut 24 tuntia.
Silloin ajattelin, ei vitsi, Jumala puhuu juuri minulle.
Tätä minä haluan lisää. Melkein koko vuoden paastosin.
En tietenkään yhtä soittoa vaan söin välillä päivän kaksi ja taas paastosin.
Jumala antoi ihmeellisen armon lukea Raamattua tunteja päivässä.
Kirjoitti ikään kuin sen Sanan sisimpääni.
Jostain syystä en vaan parantunut.
2005 kesällä tulin töistä. Olin töissä ja -
se oli juuri siinä ennen niitä eläkejuttuja, mistä puhuin aiemmin.
Olin taas tosi väsynyt, kun en ollut saanut nukuttua.
Ajattelin ettei tästä tule mitään.
Menin sängyn päälle kiukuttelemaan.
Laitoin kädet näin ja menin mahalleni kiukuttelemaan Jumalalle.
Väsyneenä yhä raavin. Kutitti ihan älyttömästi jalkoja ja täältä.
Se oli niin kova kutina, että itikan puremaa en edes enää tunne.
Se oli oikeasti kova kutina.
Kävin sängyn päälle kiukuttelemaan -
ja ajattelin, että revin kohta nuo Raamatut.
Ei tällaisella uskolla, mikä ei toimi, eikä saa mitään aikaan, tee mitään.
Aloin Jumalalle mielessäni kiukuttelemaan.
Sitten aloin yhtäkkiä tuntemaan selän takaa -
aivan käsittämätöntä voimaa.
Ensimmäinen ajatus oli, -
että aukeaakohan minulle nyt jokin armolahja tai henkilahja?
Alanko näkemään ilmestyksiä? Jokin outo oli selkäni takana.
Se voima vain koveni ja koveni ja meni kokonaan lävitseni.
En uskaltanut katsoa, olin vain tällä tavalla.
Jos kuvailisin sen voiman sanoina, -
minkälainen on meidän Herramme.
Hänellä on täydellinen hyväksyntä, täydellinen rakkaus, -
täydellinen kelpaavaisuus.
Kaikkea mitä rakkaus voi olla parhaimmillaan.
Voima, Pyhä Henki, Jeesus ilmestyi Hengessä.
Yhtäkkiä kuulin aivan selvästi sisältäni äänen.
"Luuletko sinä Simo, että minä en..." Ei. Anteeksi. Ensi oli -
"Minä olen se, joka minä olen, luuletko sinä Simo, että minä en näe, -
että sinä paastoat paljon." Vitsi, mikä tämä on?
"No, en Herra luule" ja mietin olenko tullut hulluksi.
Testailin ja katselin lamppuja. Yksi, kaksi, mutta pää toimi ihan hyvin.
Ajattelin, en ole voinut tulla hulluksi, tämä on paras olo mitä on ollut ikinä.
Herra alkoi puhumaan siitä, mitä tulen tekemään Hänelle tulevaisuudessa, -
kuinka tärkeä olen.
Painoin 68 kg, kun Herra kohtasi minut.
Olin uskossa, kastettu ja kokenut Jumalan voiman mutta en sellaista.
Vähän koin, että Hän ilmestyi niin kuin Paavalillekin.
Mitäs olin sanomassakaan, Herra auta.
Jotenkin koin, että se oli siitä asti, -
kun ymmärsin, että meillä on ylösnoussut kuningas.
Hän on kaikkivaltias ja Hän elää ja on todellinen.
Sen päivän jälkeen Hän kertoi, että paranen ja tulen terveeksi.
Siitä asti en ole ollut päivääkään -
sellainen kuin olin ennen sitä kohtaamista.
Jumala erotti palvelukseensa.
Tämä oli valtava todistus siitä, mitä Jumala teki, miten Hän muutti sinut.
Siinä tuli kaikki sen seurauksena.
Seuraavassa ohjelmassa käymme läpi, mitä hedelmää elämässäsi -
on tullut sen jälkeen, kun löysit Jeesuksen, sait parantumisen -
ja kaiken siihen liittyvän. Sinulla on tässä nyt 1,5 minuuttia aikaa.
Voit sanoa katsojillemme, mitä Henki antaa sanottavaksi, ole hyvä.
Aamen, mitähän tähän loppuun osaisi sanoa.
Uskon niin, että aika tulee.
Voimme nähdä kuinka suurta pelkoa -
tänä päivänä meille tulee uutisista, sosiaalisesta mediasta.
Se kaikki ruokkii. Lapset ja nuoret pel- käävät. Ei kaikki mutta on epävarmaa.
Monilla on epävarma olo ja vanhukset miettivät tuleeko Venäjä.
Ihan avoimesti vanhukset puhuvat, -
että kun pääsisi pois ennen kuin Venäjä tulee.
Meillä uskovilla ei ole mitään syytä huoleen.
Kun näemme kaiken tapahtuvan, meidän tulisi nostaa päämme -
ja kiinnittää mielemme Herraan, -
että saisimme voiman, jonka Hän on tarkoittanut. Ja sen elämän.
Lähteiden ei pitäisi olla missään muussa.
Ettei sosiaalinen media ja uutisointi veisi liikaa puheenaihetta -
vaan että turvattaisiin Jeesukseen.
Kiitos Simo, tämä on hyvin tärkeä ohje.
Silloin kun Herra on mukanamme, on hallitsijamme ja -
luotamme Häneen, niin ei ole syytä pelätä. Tämä on hyvin tärkeä asia.
Se on helposti sanottu mutta se on myös totta ja sitä voi kokeilla.
Seuraavassa ohjelmassa kerrot siitä, -
miten ongelmat, joita elämässäsi oli ennen Jeesusta, -
on muuttunut palvelutyöksi, joka on tänä päivänä äärettömän tärkeä.
Kiitos ensimmäisestä ohjelmasta. - Kiitos teille ja Jumalan siunausta.
Mikäli ohjelmasarja on koskettanut sinua -
voit olla tukemassa ohjelmasarjan tuottamista.
Voit soittaa numeroon 0600-10177 -
tai lahjoittaa ruudussa näkyvälle pankkitilille -
käyttäen viitenumeroa 8617.
Kiitos tuestasi.
Tekstitys: Mauri Porkola