ISANDA LAUAS
Tere tulemast saatesse!
Mina olen Martti Ojares
ja mu tänane külaline on Simo Berlin.
Tere tulemast Simo! - Tänan!
Me teeme sinuga kaks saadet.
Põhjuseks on see,
et me ei suuda mahutada poole tunni sisse
kõike, mida Jumal on su elus siiamaani teinud.
Selles saates on kombeks uurida, kus ja millises peres sa sündisid
ja millised olid su esimesed eluaastad?
Ma sündisin tegelikult heasse perre,
kus valitses armastus ja hoolimine.
Noorena olin kõva sportlane.
Olin jäähoki laagris, kus valiti noori Soome koondisesse.
Kuid ma haigestusin 2-aastasena mingisse nahahaigusesse,
mis on selline sõlmedega haigus, millest mul on veel armidki järel.
Alguses arvati, et see tuleb luustikust, aga see levis üle kogu keha.
See põhjustas ka seda, et ma ei saanud magada.
Käisin koolis ja tahtsin õppida kõike, mida võis õppida,
aga mult rööviti uni ära.
Üks põhjus, miks ma siin olen, ongi see haigus.
See haigus justkui valmistas mulle teed Jumala juurde,
isegi, et see oli väga raske ja ma põdesin seda 35 aastat.
On see harvaesinev haigus?
Ma ei tea, kas ja kui harv see on.
Viimane kord olin ühel erilisel ravikuuril,
kus oli üks tuntud nahaarst.
Vana mees, vist Urho Kiistala nimeline.
Praegu on ta vist juba igavikus.
Ta ütles mulle: "Simo, pea meeles,
et sa ei tervene sellest haigusest mitte kunagi!"
Vihastusin ja ütlesin: "Terveven küll!" ja lõin ukse kinni.
See oli viimane kord, kui nahaarsti juures käisin.
Kuid see haigus tingis selle, et...
Inimesega on selline lugu,
et ta tahab juba oma loomu poolest olla keegi ja midagi suurt.
Tüdrukud tahavad olla sotsiaalmeedia tähed.
Kõik tahavad olla kuskil avalikkuses esil,
sest maailm avaldab kogu aeg survet, et sa pead olema ilus ja koguaeg esil.
Kuid see on vale.
Ja kui sa siis pole selline -
nagu minulgi oli see nahahaigus ja mul oli häbi.
Ma ei saanud väikesest peale käia ujulas ujumas,
sest mu nahk oli verine ja marraskil.
See aga tekitab sellise kõlbmatuse tunde.
Eelkõige iseenda silmis,
sest vaevalt, et teisi oleks see huvitanud
See aga põhjustas selle, et hakkasin ise sinnapoole pürgima,
et oleksin maailma silmis kõva mees, kes kindlasti kõlbab.
Loomulikult aitab ka kurat sellele kaasa,
sest kui annad talle väikese sõrme,
hakkab see maailm sind aina rohkem kaasa tõmbama.
Kui aga mõelda alkoholi või ka narkootikumide peale,
siis nende tarbimine toob kaasa häbitunde kadumise.
Saatan on väga kaval "arst".
Ta ei ütle meile kunagi,
et üritame 40-aastasena enesetappu teha.
Ta ütleb ikka: "Tule ja võta veel õlut! See rahustab.",
kuid ta ei räägi sellest, kuhu see välja viib.
Tal on alati valed "ravimid".
Minuga läks nii, et mul tekkis enesekindlus.
Kui muidu olin selline tundlik, arglik ja viisakas,
siis alkohol andis mulle väge juurde ja ma ei häbenenud ennast.
Ühtlasi andis see ka teatud kindluse.
Lisaks veel see, et siis suutsin ka magada
ega pidanud hetkeks mõtlema,
kas kõlban sellele maailmale ja inimestele?
Ühtlasi hakkasin imetlema maffia töid ja tegemisi.
Meil oli väike küla, kus olime kõik omamoodi hullud.
Osad mu sõbrad on praeguseks juba vist narkootikumide tõttu surnud.
Osad olid ja on ka vangis.
See sõbra surve on väga kõva surve.
Sõbrad tõmbavad endaga kaasa
ja poisid hakkavad omavahel mõõtu võtma,
kes on kõige kõvem vend.
See viis ka selleni, et koolis käimine jäi aina vähemaks.
Samuti ka tööd.
Mulle on alati meeldinud suvetööd - töötasin meeleldi.
Mulle on see alati olnud täitsa selge, et tööd tuleb teha.
Seda mulle ka õpetati.
Aga kui mind nahahaigus vaevas, ei suutnud ma nii palju töötada.
Olin väga palju haiguslehel.
Enne, kui Jeesus mind tervendas, olin jäämas pensionile.
See on huvitav lugu, miks ma ei jäänud pensionile.
Üks sõber, kes juhtis mind usuteele...
Ta oli tore mees
ja ka lõbus mees, kes viibis ka koguaeg baaris.
Ta oli ka tõeline ärimees, mitte selline kahtlane kuju nagu mina.
Kuid korraga ta kadus sealt baarist ja ma mõtlesin, kuhu ta küll kadus?
Ta ei istunud enam koos minuga baaris,
kulutades rohkelt raha.
Siis sain aru, et ta on usklikuks saanud.
Ta auto seisis alati kiriku juures.
Mingil põhjusel nägin ta autot erinevate kirikute ees.
Mind hakkas huvitama, kust tema ellu see rõõm tuli?
Nägin, et ta oli kogu aeg rõõmus
ja ta käitus nagu normaalne inimene, mis on minu meelest ülimalt oluline -
käituda nii nagu normaalsed inimesed käituvad.
Teada, kuidas kellegi puhul rääkida ja käituda.
Ka evangeliseerides.
See kõnetas mind,
et ta otsekui polnud muutunud ja samas oli ka.
Ta tõi mulle mingil hetkel ka Piibli.
Mul oli enne usklikuks saamist ja ka usklikuks saades
usklikuks olemisest ettekujutus, et...
Vaata, hingevaenlane maalib me kõigi meeltesse ühe pildi sellest,
kui jõle asi see usk on.
"Sest sõna ristist on jõledus neile, kes hukka lähevad..."
Nii joonistab saatan me kõigi meeltesse mingi pildi sellest,
mida usklikuks olemine tähendab
ja me usklikena laseme tal ka seda osaliselt teha
ja see polegi päris vale.
Sest kui oleme näiteks öökullid, siis meid ka nähakse öökullidena.
Nii et meie
Aadamalt päritud loomuse kaudu tehtavad vead
registreeritakse kuskil
ja registreeritakse muidugi just need kõige "paremad".
Nii oli mul selline pilt, kus oli mingi laud
ja kõigil oli tume riietus.
Naiste juuksed olid hobusesabas ja keegi polnud rõõmus.
See oli minu pilt usklikuks olemisest.
Nii otsustasin,
et Jeesus on minu jaoks kõige viimane variant,
kust lähen abi otsima.
See on viimane abinõu.
Siis lõpetasin pooleks aastaks alkoholi ja uimastite tarbimise
ja hakkasin trenni tegema.
Asendasin kõike seda tühjust kõikvõimalike asjadega -
mängisin näiteks kihlveo mänge.
Ühe sõbraga isegi võitsime mitu korda.
Tema on täna ka usuteel.
Aga see ei toonud soovitud eesmärki.
Langesin taas alkoholi küüsi ja jälle läks 3 nädalat.
Ühtlasi tegin Venemaal mingit äri.
Kogu aeg tundus sedasi, nagu Piibel ütleb, et tuleb olukord,
kus "muutub vastikuks ta elule leib ja hingele maiusroog" (Iiob 33:20).
See kujutab seda Jumala armu äratuse olukorda,
mille kaudu võime saada usklikuks.
Sest mitte keegi ei saa usklikuks muidu, kui Jumal teda tõmbab.
Nii tundsingi, et ma ei saa enam elult midagi.
Isegi, et tundsin Viiburis, Venemaal, kõiki maffia-inimesi ja politseinikke
ning võisin teha, mida iganes.
Sain Vene poolelt käia üle piiri, kuidas aga tahtsin.
Samas aga ma ei tahtnud enam ja sisemust täitis tühjus.
Samas muutusin ka üksikuks,
kuigi arvatavasti Jumal ise korraldas selle nii, et olin üksi.
Mäletan, kuidas mul oli kord ülihalb olemine.
Siis meenus mulle, et mul on Piibel.
Olin ihuüksi.
Mul oli Piibel öökapi sahtlis.
Püüdsin võtta rahustavaid ravimeid, mida inimesed üldiselt võtavad
kas pohmaka või muidu halva enesetunde pärast.
Mäletan, et võtsin selle Piibli ja tegin seda enese ees kui salaja.
Kui seda niimoodi väljendada, siis tegin seda ka enese ees salaja
Mul oli nii halb olla
ja ma otsustasin, et Jeesus on see kõige viimane.
Siiski võtsin salaja Piibli.
Mul oli kohutav olemine,
kuid nii sa tunned, kui tarbid narkot, alkoholi ja ravimeid segamini.
Täielik rumalus!
Sellega kaasneb kole olek ja süütunne.
Seetõttu inimene ei tahagi kaine olla, sest ta tunneb nii suurt süütunnet.
See on raske lugu.
Mäletan alati seda hetke, kui Piibli kätte võtsin.
Tegin Piibli lahti,
kust mulle avanes Johannese evangeeliumi 4. peatükk
ja lugu Samaaria naisest kaevul.
Lugesin seda.
Mäletan, et lugesin sealt Jeesuse sõnu:
"Igaüks, kes joob seda vett, see januneb jälle,
aga kes joob seda vett, mida mina talle annan, ei janune iial."
Mispeale see naine ütles: "Anna siis mulle seda vett!"
Ma võtan siin vahele maist vett.
Siis, kui mul polnud Piiblist mingitki arusaamist,
Jumal ütles: "Sul on väga vale jook!
Sul on valed joogid!"
Sain aru, et pean saama mingit muud vett,
kui seda, millest kogu aeg abi otsisin.
Teisalt, kui hakkasin Piiblit lugema, langes imeline rahu mu üle.
Siis mõtlesin, et see pole nüüd küll mingi nali -
selles Raamatus on tõesti mingi vägi.
Jumal ise kinnitas seda oma Vaimu kaudu,
isegi, et ma ei saanud millestki aru.
Kogesin rahu niipea, kui Piibli avasin
ja see oli parem, kui ükskki ravim.
Seda kaudu hakkaski Jumal mind tasapisi tõmbama.
Hakkasin tasapisi ka vaimulikel koosolekutel käima.
Samas ma ei oska öelda päeva, millal ma usklikuks sain.
Olid selles eluetapis täitsa üksi,
kuid siis sa läksid kogudusse
ja kogesid seal armastust, millest sul oli puudus olnud.
Usun, et igaüks meist
tunneb moel või teisel armastusest puudust.
Inimese suurim vajadus on olla heakskiidetud ja armastatud.
Läksin Hamina Vabakogudusse.
Tänan avalikult neid vanatädikesi, kes seal tookord olid.
Alguses, kui sinna läksin, oli mul nii suur kartus,
et ma ei suutnud trepistki alla minna.
Kui lõpuks trepist alla sain, andis Jumal mulle rahu.
Läksin sinna
ja need vanatädid ütlesid: "Tore, et sa siin oled!"
Nad osutasid sellist emalikku armastust,
mida läheks vaja alkoprobleemide puhul.
Vaja läheb ka isalikku armastust,
sest paljudel soomlastel on põlvkond kas ilma isata või ilma emata.
Lapsed vajavad seda hoolitsust ja armastust,
aga just tõelist armastust.
Ma töötan narkomaanidega.
Tõe ja tugevuse pool selles armastuses on tugevam,
aga me vajame sellest hoolimata vaimseid isasid ja emasid,
kes on kasvanud nägemaks ja vastu võtmaks neid noori.
Nii tekkib selline sõbra-armastus, mis näitab, et sa kõlbad.
Mäletan, kui tähtis see mulle alguses oli.
Piiblit lugedes tekkis mul üks mõte
seoses Jumal ütlemisega Moosesele: "Mine ja tee!"
Lugesin Piiblist, et Ta ütles seda kõigile.
Jumal ütles: "Mine, tee ja kuuletu!"
Ma ei saanud sellest aru. Keegi polnud mulle seda õpetanud.
Nii tekkis mul selline mõte ja arusaamine,
et Jumal peab mulle ütlema,
et ma teaksin, mida peaksin tegema.
Umbes nii nagu 1+1 = 2.
Nägin Apostlite tegude raamatust, kuidas Jumal ütles:
"Eraldage mulle Barnabas ja Saulus tööle, milleks olen nad kutsunud!"
Või: "Kel kõrva on kuulda, see kuulgu, mida Vaim kogudusele ütleb!"
Mõistsin, et Jumal peab mulle ütlema,
et teaksin, mis on mu ülesanne ja mida pean tegema.
See kõik aga tingis arusaamise,
et kui ma ei kuule Jumalat, ei saa ma Talle ka kuuletuda.
Hakkasin nägema,
et kuigi koguduses oli hea olla, siis seal polnud väge.
Sinna ei tulnud inimesi ja seal ei toimunud midagi.
Piibel ütleb:
"Nad panevad käed haigete peale ja need saavad terveks."
Hakkasin mõtlema, milles asi?
Kas viga on koguduses? Või on viga Jumalas?
Või hoopis minus?
Arvutasin, et 1+1 = 2
ja siis sain selguse, et viga on meis endis.
Jumal ei saa kasutada me lihalikku loomust,
kuna see läheb uhkeks.
Kõigest muust ma tollal aru ei saanud.
Otsustasin, et viga peab olema minus.
Siis hakkasin otsima Jumalat ja tervist.
Olin ikka veel haige,
samas kui Piiblis öeldakse, et Jumal tervendab.
Oleksin peaaegu pensionile jäänud.
Kindlasti oleksingi pensionile jäänud,
aga ma otsisin Jumalat paastudes, nuttes ja hüüdes.
Sest igaüks, kes otsib, see leiab.
Mäletan, et tulin ühelt palvekonverentsilt,
kus palvetati ja hüüti 3 päeva Jumala poole
ja kutsuti Püha Vaimu sinna kohale.
Samuti palvetati ka Soome eest.
Tulin sealt koju ja olin endiselt haige,
aga ma olin täis elu ja hüppasin nagu väike laps.
Olin täis elurõõmu ja elutahet.
Mäletan, kuidas Püha Vaim küsis mu käest...
See oli pühapäevasel päeval
ja esmaspäeval pidin olema Kotka haiglas konsiiliumi ees,
kus pidi otsustatama mu pension.
Püha Vaim küsis minult:
"Simo, kas kavatsed minna homme valetama, et vajad pensioni?"
Ütlesin: "Ei Jumal, ma ei lähe!"
Helistasin järgmisel päeval ja tühistasin selle loo,
aga sellest läks veel 2 aastat, kuniks Jumal selle haiguse ära võttis.
Aga see mu Jeesusega kohtumine oli väga huvitav.
Näen Piiblist, et Jumal räägib meiega otse.
Jumal räägib meile ka oma Sõna kaudu.
Sealgi võime kuulda Jumala otsest häält.
Nägin seoses oma tervenemisega
Luuka evangeeliumis lugu veritõbisest naisest.
Lugesin seda ja nägin, et ta oli kulutanud ära kogu oma vara.
Ometi ei saanud keegi teda selles haiguses aidata.
Jumal tõi mulle selle Piibli kirjakoha, et see on just mulle.
Mu vanemad kulutasid suuri summasid raha.
Mind veeti nahahaiguse ravimiseks teisele poole Soomet.
Iga lootusekiir, mis kuskil tekkiski, võeti arstide poolt ära.
See oli raske, et lootus alati ära rööviti
ja ravimid ei aidanud enam.
Vanemad ravisid kogu mu lapsepõlve seda haigust
ja sõidutasid mind igale poole,
väljendades selle läbi oma armastust.
Kui laps ikka haigeks jääb, on see vanematele väga raske.
Nii mõistan ka paremini nende vigu, kui neid üldse ongi.
Isana mõistan, et raske elu väsitab ja kurnab igaühte meist.
Piibel räägib, et see naine otsustas kindlalt,
et kui ta saab puudutada Jeesuse kuube, siis ta terveneb.
See ütles mulle, et ka mina peaks saama puudutada Jeesuse kuube.
Mul polnud aimugi, mida see tähendab -
puudutada midagi, mida ei näe.
See oli mulle müstika.
Läksin Tamperesse Michael Howardi koosolekule.
Howard jutlustas täiega,
et paljud inimesed ei tervene, sest puudub Jeesuse puudutus.
Teadsin kohe, et Jumal oli kõnetanud mind 2-3 tunnistaja kaudu.
Nii hakkasin Jumala armust seda puudutust otsima.
Hakkasin seda otsima nuttes, paastudes ja jäingi paastuma.
Esimene päev, kui paastusin - see oli 2003 või 2004. aastal,
kuulsin esimest korda oma seest Piibli kirjakohta.
See oli peale 24-tunnist paastu.
Siis mõtlesin: "Tohoh, kas Jumal tõesti räägib mulle?
Seda tahan küll rohkem!"
Paastusin edasi ja paastusin peaaegu terve aasta.
Muidugi mitte jutti
vaid 1-2 päeva, siis paus ja seejärel jälle.
Jumal andis mulle imelise armu lugeda Piiblit mitu tundi päevas,
nii et see Sõna on kui mu sisse kirjutatud.
Kuid mingil põhjusel ma siiski ei tervenenud.
2005. aastal, kui tulin kord töölt -
see oli just enne seda pensioni teemat,
millest enne rääkisin.
Olin väga väsinud, kuna polnud saanud magada.
Siis mõtlesin, et sellest ei tule midagi välja.
Heitsin kõhuli voodisse, käed ristis näo all
ja hakkasin Jumala ees virisema.
Olin väsinud ja kogu mu keha sügeles,
nii et kratsisin kõvasti nii käsi kui jalgu.
See sügelus oli nii tugev,
et sääsehammustus on selle kõrval väike asi.
See oli väga kõva sügelus.
Olin voodis ja virisesin Jumala ees.
Mõtlesin, et rebin kohe Piibli puruks.
"See usk ei toimi kuidagigi! Mitte midagi ei juhtu!"
Nii et virisesin mõttes Jumala ees,
kuniks tundsin korraga oma selja taga mingit arusaamatut jõudu.
Esimene mõte oli,
kas nüüd avaneb mu jaoks mingi armuand või vaim?
Või tulevad mingid ilmutused?
Midagi kummalist toimus mu selja taga
ja see jõud aina tugevnes ja tugevnes ning läks minust täielikult läbi.
Ma ei julgenud isegi vaadata, vaid olin kummargil asendis.
Kui kirjeldaksin seda jõudu sõnades, milline meie Jumal on,
siis see jõud oli täielik heakskiit ja täielik armastus.
Täielik kõlblikkus.
Armastus oma kõige paremas vormis.
Jeesus ilmus vaimus ja korraga kuulsin enda seest häält:
"Mina olen see, kes ma olen.
Kas sa, Simo, tõesti arvad, et ma ei näe, et sa paastud palju?"
Mõtlesin: "Tohoh! Ma ei arva seda."
Alguses mõtlesin, kas ma olen hulluks läinud?
Hakkasin kohe ringi vaatama ja uurima, mis ümberringi on -
siin on lambid, 1,2...
Pea toimis väga hästi.
Mõtlesin, et hulluks ma ikka ei läinud.
Mul oli parim olemine, mis mul oli eales olnud.
Siis Jumal hakkas rääkima sellest,
mida hakkan Tema heaks tulevikus tegema
ja seda, kui tähtis ma olen.
Kaalusin tol ajal 68 kg, kui Jumal end mulle ilmutas.
Olin usklik, ristitud ja kogenud Jumala väge,
aga ma polnud kogenud midagi sellist.
Kogesin, et Jumal ilmutas end mulle nõnda nagu Pauluselegi.
Siis kogesin ja sain aru, et meil on ülestõusnud Kuningas.
Ta on Kõikväeline, Ta elab ja on tõeline.
Peale seda päeva Ta ütles mulle, et ma saan terveks.
Peale seda pole ma enam ühtegi päeva olnud selline
nagu ma olin enne seda kohtumist.
Jumal eraldas mind oma teenistuseks.
See on suur tunnistus sellest, mida Jumal tegi
ja kuidas Ta sind muutis.
Kõik muu tuli kõige selle tagajärjel.
Järgmises saates uurime,
millised viljad tulid su ellu peale seda, kui leidsid Jeesuse,
kui tervenesid ja kõik muu lisaks.
Nüüd aga on sul veel 1,5 minutit aega.
Võid öelda vaatajatele, mida Püha Vaim öelda annab.
Mida ma siis lõpetuseks ütleksin?
Näen, kui suur kartus tuleb me üle uudistest ja sotsiaalmeediast.
Kõik see toidab meid.
Lapsed ja noored kardavad, kuigi mitte just kõik.
Paljudel on ebakindel olemine.
Paljud vanad inimesed mõtlevad, kas Venemaa tungib Soome?
Paljud vanad inimesed räägivad avalikult,
et peaks enne Venemaa sissetungi ära pääsema,
aga meil, usklikel, pole mingit põhjust muretsemiseks.
Kui me näeme seda kõike sündimas,
peame tõstma oma pea ja kinnitama oma meeled Jumalale,
et saaksime selle väe, mille Ta on meile määranud.
Ja selle elu.
Et meie allikad poleks kuskil mujal.
Et sotsiaalmeedia ja uudised
ei viiks meid liiga kaugele tõelisest teemast,
vaid et me otsiksime abi Jeesusest.
Aitäh Simo!
See on väga tähtis juhtnöör.
Kui Jumal on koos meiega,
Ta on me valitseja ja me usaldame Teda,
siis meil pole ka põhjust karta.
See on väga tähtis asi, kuigi väga lihtsalt öeldud.
Aga see on tõsi.
Me teeme sinuga ka teise saate.
Su elus olid enne Jeesust probleemid, mis muutusid su teenimistööks,
mis on tänapäeval ääretult tähtis.
Aitäh selle esimese saate eest!
Aamen! Aitäh teile ja Jumala õnnistusi!
Kui soovid toetada Eesti TV7 tööd, helista 900 1770 (kõne hind 10 euri).
Võid annetada ka pangaülekandega, leides me andmed www.tv7.ee Aitäh!
Tõlge: Raul Jürimaa