ISANDA LAUAS
Tere tulemast saatesse!
Mina olen Martti Ojares
ja mu tänane külaline on Tomi Kuosmanen.
Tere tulemast Tomi!
Suured tänud kutsumast!
Ütlen kohe vaatajatele ära, et teeme sinuga kaks saadet,
sest su elus on nii palju mitmesuguseid asju juhtunud,
et nende jaoks ei piisa ühest saatest.
Kõik me saated algavad külalise lapsepõlvega, koduga
ja sellega, kuidas möödus ta lapse- ja noorpõlv.
Mu lapsepõlv möödus Mänttäs.
Elasime seal 16 aastat.
Mul on 2 venda - Pauli ja Hannu. Lisaks veel isa ja ema.
Meil oli usklike kodu.
Isa oli keskkoolis matemaatika ja füüsika õpetaja.
Ta andis ka keemiat.
Ema hoidis meid kodus.
Meie lähedal asuv nelipühi kogudus oli meile väga lähedane.
Seal möödus suuresti meie vaba aeg.
Lisaks tegelesime veel spordi- ja muusikaga.
Mänttä oli oma 9000-elanikuga väga hea koht kasvamiseks.
See oli ka ilus koht.
Mul oli hea lapsepõlv.
Kas vastab tõele,
et mitmes te pere põlvkonnas on olnud keegi jutlustaja?
Jah. Mõlemad mu vanaisad.
Nad mõlemad olid suured jutlustajad.
Mu emapoolne vanaisa oli enne sõdu Karjalas.
Peale sõda ta suri.
Mu isapoolne vanaisa Viljo Kuosmanen
teenis 50 aastat rändjutlustajana Soomes.
Ta käis Savos, Pohjanmaal ja lõpuks ka Helsingis.
Ta teenis seal oma viimased aastad, kuulutades evangeeliumi 50 aastat.
Ehk siis, said juba emapiimaga usu ja usuelu endale kaasa,
mis viis selleni, et sinust sai juba lapsepõlves usklik.
Nii see tõesti oli.
Olen õnnelik, et usk me kodus oli tore asi.
See polnud mingitki moodi survestav ega sunduslik,
vaid see tuli normaalse argielu kaudu rõõmsa, positiivse ja hea asjana.
Mul polnud lapsepõlves mingeid traumasid.
Mul olid ema-isa ja ka vanaisa usk.
See oli ehtne ja originaalne. Sellele polnud midagi peale liimitud.
See tekitas minus asjade vastu huvi ja ma hakkasin neid uurima.
Olin 7-8-aastasena mingis suvelaagris olles valiku ees,
kas tahan Jeesust järgida või mitte?
Siis tegin oma esimese selge otsuse, et tahan järgida Jeesust.
Eks see otsus ole olnud mitu korda ka kaalukaussidel.
Vahel, kui minu käest küsitakse, millal ma usklikuks sain,
vastan, et täna.
Ka täna hommikul, kui ma Konttulas üles ärkasin,
mõtlesin just sellele, et valin täna taaskord Jeesuse.
See pole usule tulek, vaid otsus,
et kõik mõistuse-, kogemuse- ja usuga seotud asjad
näitavad mulle, et ma valin täna Jeesuse.
See on hea algus sellele, et räägid tänasest päevast.
Sul tekkis üsna noorelt mure hukkuvate hingede pärast.
Olid siis vist 15-aastane?
Murdeeas, 15-aastaselt, tegin koguduses tööd
ja mul olid ka teised harrastused.
Ma polnud mingi tuline usklik. Pigem arglik, kõrvalt jälgiv ja vaikne.
15-aastaselt toimusid mõned pöördelised sündmused.
Mäletan juhust Mänttäs, kus oli noorte kogunemine.
Seal oli vaikne ja normaalne lõpupalve,
kus kuulsin selget häält,
mis ei tulnud sealt saalist ega ühegi inimese suust.
See hääl ütles: "Tomi, mul on sind vaja.
Tahan sind oma riigi tööle."
See oli selline kogemus, mida ma kohe ei mõistnud
ja millest ei julgenud ka kellelegi rääkida.
Samas oli see mu elus selge muutus.
Ei osanud ettegi kujutada, et Jumal võiks mind kuidagi kasutada.
Mul olid eluks teised mõtted ja plaanid,
aga seda kogemust ei saa keegi minult ära võtta.
See jäi alguses mu sisse seemnena.
Ma ei julgenud sellest kellelegi rääkida,
aga see hakkas kasvama mu sees, tõustes esile mitmel erimoel.
Kas kuulates mõnda jutlustajat, või vaimulikku laulu
ja korraga tekkis mu sees huvi vaimulike asjade vastu.
Siis otsustasin: "Jumal, Sa kutsusid mind.
Kui minust on mingitki kasu, siis tahan järgida Sind."
Esimene otsus oli minna piiblikooli.
Niipea, kui see oli võimalik, läksin 18-19-aastasena
Suure Raamatu põhikursustele.
Seal avanesid uksed evangeelseks tööks.
Ma ise ei pürginud kuhugile.
See kutse oli mitu korda proovimise all.
Vahel ma ei läinudki.
Jumala armu läbi tulin sinna tagasi, sest see oli väga tugev.
Hiljem räägime ülesannetest, mida oled täitnud.
Töötasid mittekristlikus sfääris mitmetes firmades.
Olid ka Jyväskylä linnavalitsuses
vastutavatel ja usalduslikel ametikohtadel.
Samas oled nö kõrvaltööna teinud alati pastori tööd.
Nii oled sa kogu aeg tegutsenud.
Nii see oli.
Oli mingi aeg, kus otsustasin selgelt, et loobun vaimulikust tööst.
Tahtsin ülejäänud eluaja teha midagi muud.
Mu elus olid usukriisid
ja siis ma arvasin, et mujal saadab mind ehk edu.
"Suudan teha ka muid asju!"
Mulle meenub üks olukord.
Mul on üsna suur raamatukogu, mis asub meie suvemajas Saarijärvel.
Mulle meeldivad raamatud
ja ma olen oma eluajal palju vaimulikke raamatuid hankinud.
Meil oli kord külas tollane Jyväskylä nelipühi oguduse pastor
Kenneth Karppi.
Ta tuli koos oma naisega meile suvemajja.
Olime koos Kennethiga minu raamatukogus
ja ma ütlesin Kennethile:
"Vii need kõik minema! Mul ei lähe neid enam kunagi vaja.
Sa saad neid rohkem kasutada."
Aga Kenneth oli tark mees ja ei viinud mu raamatuid minema.
Ta kuidagi julgustas mind.
See kutse, mis minusse kunagi pandi,
hakkas kadunud poja moel tasapisi tagasi tulema.
Alandusin ja kogesin sel hetkel, et saan uue võimaluse
teenida Jumalat täisajaga vaimulikus töös.
See ülesanne andis mulle tänapäeval suurt au.
Just selles, et sain võimaluse tagasi tulla.
Peale magistriõpet olid sul teatud ilmalikud ülesanded.
Need tulid teatud moel vargsi.
Tulime misjonipõllule Soome nö tühja koha peale.
Me ei teadnud, mis meid ees ootab.
Tulime Soome 2015. aastal.
Ma ei teadnud midagi.
Mul polnud töökohta, mul polnud midagi.
Keegi kogudus palus mind ka pastoriks.
Siis, 2015. aastal, algas mul kriis.
Olin Saarijärvel oma suvemajas ja lugesin kohalikku ajalehte.
Lugesin sealt kuulutust,
et Saarijärvele on tulemas vastuvõtukeskus.
Helistasin linnapeale ja ütlesin, et tegin maailmas humanitaarprojekte.
Sh ka arengumaades.
Mul on mingid oskused inimeste aitamises.
Rääkisin veel ka oma taustast.
Ta käskis kohe SPR juhatajale helistada
ja ma helistasingi.
See juhataja ütles, et on sellised plaanid,
et Saarijärvele tuleb vastuvõtukeskus.
Küsisin veel, kas õhtul saaks minna sinna ruume vaatama?
Järgmisel õhtul tuli esimene bussitäis varjupaiga taotlejaid Saarijärvele.
Järgmised paar kuud töötasingi seal - inimesi tuli uksest ja aknast.
Tuli korraldada toitlustus, majutus ja muud asjad.
Tegime seal hästi pikki päevi.
Jäin selle vastuvõtukeskuse juhatajaks.
Olin sellel kohal 1,5 aastat.
Siis läksin lähedal asuvasse Kyyjärve vastuvõtukeskusesse.
Mingil ajal vähendati vastuvõtukeskuste hulka.
Migratsiooniametis avanes uus töö.
Uus töö oli ülemkontrolör, mida ma polnud kunagi teinud.
Kandideerisin ka sinna koos teistega üle kogu Soome.
Osutusin valituks ja läksin 3 aastaks Migratsiooniametisse
ülemkontrolöriks.
Tagantjärgi näen,
et need aastad olid mu elus väga tähtsad aastad.
Uurime veel natuke seda tervikut.
Soome tuli ootamatult ja samaaegselt üle 32 000 inimese.
Nad tulid Iraagist ja teistest maadest.
See üllatas meid kõiki.
Siinkohal üks küsimus - kas see tuli kõik üllatusena?
Kas selleks oleks pidanud kuidagi valmistuma?
Mida ütlevad selle kohta meie valmiduse seadused?
Tagantjärgi tarkus on teatavasti parim tarkus
ja kui nüüd tagasi vaadata,
oleksid tollal pidanud asjad olema Soomes paremini.
Soomes tehakse regulaarselt riiklikke riskianalüüse selle kohta,
millised riskid võivad tekkida.
Näiteks keskkonna katastroofid või pandeemiad, mis on nüüd kohal.
Üks suur risk on meil olnud suuremõõtmelise sisserännu olukord.
Siin arvati, et see on rohkem just idast.
Kunagi oli meil ida poolt kõrgendatud oht ja risk,
kui Nõukogude Liit lagunes.
Kardeti, et sealt tuleb palju inimesi.
Meil oli ettevalmistuste käigus seatud ka mõned eesmärgid ühiskonnas,
et kõikides eluvaldkondades ja sfäärides
peab olema selleks teatud valmidus.
Aga keegi ei uskunud,
et selline suur sisseränne oleks võimalik.
Vahel siiski räägiti sellest
ja räägiti, et 100 000 inimest on täitsa realistlik number;
et nii palju võib tulla küll.
Aga keegi ei osanud ette kujutada,
et neid hakkab tulema Afganistanist, Iraanist ja Iraagist.
Sealt see vool Soome tuligi.
See üllatas.
Kui oleks oldud paremini ette valmistatud,
poleks see üllatanud.
Olen jälginud ka meie lähimaid
ja peab tõdema, et me saime üllatavalt hästi hakkama.
Siin olid mängus kõik pooled.
Vajati riigivõimu ja palju organisatsioone.
Vajati ka valdade tööd ja haiglate tuge.
Ka kogudused tegid tähtsat tööd.
Mäletan esimesi nädalaid Saarijärvel. Koguduste esindajad olid seal kohal.
Nad tegid süüa ja tõid riideid. Samuti linu ja rätikuid.
Ilma ühise tegevuseta poleks me nii hästi hakkama saanud.
Probleeme muidugi oli
ja kui see ettevalmistus olnuks parem, siis...
Kuid ka Soomes ollakse palju edasi arenetud.
Kui palju pagulasi tuli Saarijärve ja Kyyjärve vastuvõtukeskustesse?
Millised inimesed nad olid, kui nad sinna tulid?
Soome keelt nad kindlasti ei osanud ja paljud ei osanud ka inglise keelt.
Ühtlasi polnud neil tööd ja neil oli palju vaba aega.
Kuidas see kõik laabus?
Algus oli väga kaootiline.
Nad tulid alguses Vaasasse ja sealt edasi rongiga Torniosse.
Torniosse tuli palju inimesi.
Halvimatel päevadel 700-900 inimest päevas.
Sinna loodi korralduskeskus.
Seal peeti algsed vestlused ja tehti esmased registreerimised.
Sealt siis bussidesse ja edasi.
Migratsiooniametil oli oluline ülesanne otsida kohti,
kuhu need ühe päevaga tulnud 900 inimest majutada.
Mäletan, et ka meil helises telefon vahetpidamata
küsimusega, kas ikka veel mahub?
Kokku tuli Kyyjärvele umbes 700 pagulast.
Me alustasime tühja koha pealt.
Inimesed tulid erinevatest tingimustest.
Paljudel olid vaid plätud jalas.
Ühtedel oli mitu kohvrit, teistel veel rohkem omandit kaasas.
Mingil hetkel tuli inimesi Raja-Jooseppi piiripunkti kaudu.
Inimesi erinevatest maadest, kes ei tundnud teineteist
ja kes pandi Tornios kokku.
Alguses oli suur häda ja mure omaste pärast.
"Kus on mu vend ja kus on mu ema?"
Alguses oli palju kartust ja hirmu
merereiside pärast, mida üle Vahemere tehti.
Seal oli inimesi, kes kaotasid näiteks oma venna.
Mäletan üht juhtumit,
kus üks inimene nuttis kõvasti oma venna pärast,
sest paat uppus,
kuigi tal endal õnnestus kuidagi pääseda.
Samal ajal toimus ka Süüria sõda.
See oli väga halb
ja paljud Süüriast tulnud jälgisid seda kõrvalt.
Sa ise võisid olla turvalises kohas,
aga su pere võis olla seal sõja keskel.
Nii nad jälgisid sealseid uudiseid.
See oli raske sügis ja me tegime pikki päevi.
See kõik oli ka meie jaoks uus.
Kogu seadusandluse teema;
kõik see, kust saada vajalikud teenused -
tervishoid, lastele lapsehoid, koolid jne.
Ja ka see, kust leida töötajaid?
Selleks polnud koolitatud töötajaid, sest see oli täitsa uus asi kõigi jaoks.
Iga päev oli täis uusi väljakutseid.
Teisalt kiidan Soome ühiskonda.
Politsei võttis kiiresti oma vastutuse, seejärel Migratsiooniamet.
Siis Kaitsepolitsei, Piirivalveamet, toll jne.
Päästjatel oli oma osa, nii nagu ka valdadel ja koolidel.
Õnneks saadi kogu asi kiiresti toimima.
4-5 kuu pärast oldi üsna normaalses olukorras.
Kui palju pagulasi Saarijärvel kokku oli?
Pidevalt oli kohal 400, aga see vaheldus.
Kui kaua seal oldi? - Kokku 1,5 aastat.
Kui mitu protsenti neist 32 000 pagulasest
on veel Soomes?
Viimast statistikat ma ei tea.
Vahepeal oli väike vähenemine.
Kui 30 000 pagulast tuli, siis 10 000 neist saadeti tagasi
või nad läksid ise esimese aasta sees tagasi.
10 000 sai positiivse varjupaiga vastuse.
Migratsiooniamet otsustas,
et neile tuleb rahvusvaheliste kriteeriumite kohaselt
anda varjupaik.
Nad said varjupaiga 1- või 4-aastaks.
10 000 said eitava vastuse ja nad on selle vaidlustanud.
Neid vaidlusi on olnud palju ja need on erinevatel tasanditel.
Paljud, kes said eitava vastuse, on kas lahkunud Soomest
või saanud hiljem jaatava vastuse.
Mis sa arvad, palju neid pagulasi võib meil täna olla?
Mitu tuhat?
Ma arvan, et orienteeruvalt kuskil 10 000 ringis.
Aga see on tõesti hästi üldine pakkumine.
Seal tundeid ei arvestatud. - Ei.
On räägitud ka,
et osad neist tulid ka kogudusse ja osad said ka usklikuks.
Üks kriteerium Soome jäämiseks oligi see, et inimene saab usklikuks.
Mida sa sellest asjast tead?
Kui inimene taotleb varjupaika,
siis sellega kaasnevad oma kriteeriumid ja põhjus,
miks seda varjupaika taotletakse.
Tavaliselt on selleks see,
et kodumaal ähvardab tagakius või surm
ja selle peab suutma ära tõestada.
Esimeses laines tuli palju kristlasi, keda nende kodumaal taga kiusati.
Nad suutsid ametnikele kergesti näidata,
et nende kirikud hävitati
või et nende pere suhtes käituti teatud moel.
Siis oli selge, et neid ei saadetud tagasi,
kuna sellega oleks kaasnenud suur risk.
Nagu praegu oleks kristlaste tagasisaatmine Afganistani
sealse olukorra tõttu täiesti võimatu.
Kui tuli palju pagulasi,
hakkasid nad me ühiskonnaga tutvuma.
Nad käisid raamatukogus, ujulas, turul, poes
ja käisid ka kogudustes.
Meil on kõikjal kogudusi ja nad hakkasid ka nendega tutvuma.
Pooled leidsid sealt omale sõbrad.
Ka kogudused olid aktiivsed
ja tahtsid pakkuda võimalusi koguduse tegevuses osalemiseks.
Sedakaudu pöördusidki paljud ristiusku.
Tunnen täna paljusid, kes niimoodi usklikuks said.
Nad osalevad koguduste töös.
Kui oled pöördunud ristiusku,
siis teatud maadesse ei saa enam tagasi minna,
sest su suguvõsa hülgab su ja sind ähvardab tagakiusamine.
Nii toovad nad Migratsiooniametile tavaliselt uue põhjuse -
mu elu on muutunud, olen kristlane jne.
Kuigi see polnud algupärane põhjus,
on see just põhjus, miks teda ei saa välja saata.
See on migratsiooniametnike jaoks väga raske ja väljakutseline asi.
Just see väljaselgitamine,
et milline see usklikuks saamine on olnud?
Milline on tegelik olukord lähteriigis? Kas inimene suudab tuua näiteid?
Siis selgitatakse välja, kas inimese usklikuks olemine on ehe.
Ametnikud peavad asjadesse neutraalselt suhtuma,
sest usklikuks saamist võib ju alati ka enda kasuks ära kasutada.
Võib olla ka nii,
et mõne soomlasega sõlmitakse fiktiivne abielu
ja püütakse niimoodi jääda.
Või ka töökoha kaudu.
Ametnik hindab alati kogu olukorda.
See kõik on Migratsiooniameti jaoks olnud raske ja väljakutseid täis.
Näiteks kui migratsiooniametnik
tuleks hindama Martti ja Tomi usu ehtsust,
oleks ka see nende jaoks väga raske ülesanne.
Migratsiooniametnikud on pöördunud koguduste poole,
soovides nõu ja vestelda-arutleda, et saada niimoodi selgust.
Kogudustelt küsitakse,
kui aktiivsed need inimesed kogudustes on
ja kas nende usuletulek paistab välja ka tavaelus?
Kas see on mõjutanud inimest õiges suunas?
Imestan, kuidas migratsiooniametnikud
suudavad õigeid otsuseid langetada.
Kuid selles ei tegutse ainult Migratsiooniamet,
vaid ka halduskohus ja kõrgem halduskohus.
Sa olid enne pastor, sul on teoloogiline haridus jne.
Sul on palju tööd.
Kui palju sellest oli kasu su töödele
ja kui palju sa neist uusi kogemusi said?
Nii ja naa.
Olin 15 aastat välismaal misjonitööl.
Töötasin erinevate kultuuride, religioonide ja keelte keskkonnas.
Sellest oli kindlasti kasu.
Ka nendest maadest, kus ma kunagi elasin,
tuli palju inimesi.
Näiteks Bangladesh, Nepaal, India.
Teadsin paljude asjade tausta, kuna olen ka muidu palju reisinud.
See kergendas mu tööd.
Nüüd olen tagasi pastoriametis ja meil on palju sisserännanuid.
Olen näinud sisserännet migratsiooniametnike silmade läbi,
milline see Soomes on.
On üliõpilasi,
tullakse abielude ja töö kaudu, ka varjupaiga kaudu.
Nüüd suudetakse seda paremini ette kujutada
ja olla paremini nende kõrval,
mõistes, kuidas see protsess käib.
Seoses sellega on teada,
millised raskused võivad neil Soomes ametnikega tekkida.
Ma näen kogu tervikut.
Mul on selline pilt,
et need, kes said usklikuks ja kogesid uuestisündi,
on väga tulised usklikud.
Milline on olnud selle mõju
koguduste põhiliikmeskonnale - soomlastele?
Nagu me pagulaste puhul näeme,
koonduvad nad enamasti suurtesse linnadesse.
Saarijärve piirkonnas pole neid palju.
Ehk paar-kolm on sinna püsivalt jäänud.
Just suuremates linnades
on olnud rohkem traditsioonilist tööd migrantidega.
Seetõttu on nad rohkem sinna sisse sulandunud.
Aga algusaegadel,
kui vastuvõtukeskused olid ka väikestes kohtades,
oli näha, kuidas väikestes kirikutes, kus muidu on vaikne,
marssisid 50 meest sisse ja istusid kirikupinki.
See oli ehk hetkeks hirmutav.
Muidu aga on meil Soome kogudustes olnud migrantidega töö
üsna pikka aega
ja nad on sinna sisse sulandunud.
Aga nüüd on pagulaste osas tulnud juurde uued keelerühmad.
Venelasi on Soomes vist 70 000. - Jah, kõige rohkem.
Nende hulk on ka lühikese ajaga suurenenud.
Ka see on mõjutanud meie vaimulikkust. - Jah.
Välismaalastest on meil Soomes kõige rohkem venelasi ja eestlasi.
Nüüd aga on sul vaba sõna koht.
Ütle vaatajatele, mida Püha Vaim sulle öelda annab!
Tänan.
Mulle meenub juhus, kui lahkusin misjonilaevalt Doulos.
Teenisin seal noore mehena 1,5 aastat.
Me seilasime Aasias ja Aafrikas.
Olin lahkumas sealt ja laeva juht hindas mind väga.
Ta tuli mu juurde ja ütles ühe lause, millest ma tollal ei saanud kuidagi aru.
Ta ütles mulle: "Tomi, pea meeles,
et tähtsaim asi elus on püsida risti lähedal."
Sain kõrvadega aru, mida see tähendas,
aga mitte südamega.
Sellest on nüüd 25 aastat möödas ja täna ma mõistan, mida ta ütles.
Vaimulikus elus pole midagi suuremat ega toredamat,
kui olla risti lähedal.
Seda ma õpin ja seal tahan viibida,
vaadates seda suurimat imet, kui Jeesus meie eest ristil suri.
Kõik, mida see sisaldab, on nii suur, et see materjal ei saa kunagi otsa
ja ka see vägi, mis sealt tuleb, ei saa kunagi otsa.
See on see üleskutse, mille ma noore mehena sain.
See üleskutse on ka sulle mu sõber seal teisel pool ekraani.
Püsi risti lähedal!
Minu jaoks tähendab see ka seda,
et ma kuulan palju ristist rääkivaid laule.
Need murravad mu südame
ja puudutavad mu sügavaimat olemust - mu vaimu,
kui olen hästi Jumala ligi.
Aitäh Tomi nende sõnade eest ja eelkõige nende sõnade sisu eest!
Kui me vaid peaksime meeles,
milline on nende asjade tähtsuse järjekord.
Kõik algab ristist, risti sõnumist ja Jeesuse verest.
See on see,
millest paljud tänapäeval mööda kõnnivad
ja see on kurb.
Kuid tänu Jumalale, et meid siiski igapäevaselt kutsub!
Aitäh selle esimese saate eest
ja me teeme ka teise saate, kus viibime pikalt Nepaalis.
Aitäh!
Soovides toetada Eesti TV7 tööd, helista 900 1770 (kõne hind 10 euri).
Võid annetada ka pangaülekandega, leides me andmed www.tv7.ee Aitäh!
Tõlge: Raul Jürimaa