ISANDA LAUAS
Tere tulemast saatesse!
Mina olen Martti Ojares
ja mu tänane külaline on Juha Hiltunen.
Tere tulemast! - Tänan!
Uurime selle poole tunni jooksul su elu kohta
ja ütleme juba ette, et see on suht kirev.
Aga lõpu poole jõudes on see värv väga kirgas.
Aga räägi esmalt oma lapsepõlvest, noorusajast ja sellega seonduvast.
Ma sündisin Naantalis 1953. aasta novembris.
Olin üsna väike beebi,
kui kolisime vanematega idapiirile Värtsilässe,
kus mu vanaisal oli ümber ehitatud saeveski.
Aasta hiljem läks see pankrotti.
Mu ema pere ja sugulased on pärit Vaasast.
Isa ja ema otsustasid
mitte kolida tagasi Turusse või Naantalisse,
vaid nad kolisid hoopis Vaasasse.
Veetsin Vaasas kogu lapsepõlve ja noorusaja, kuni sõjaväeni välja.
Elasime Vaasas erinevates kohtades.
Mul on 2 nooremat õde. Ma olen esiklaps.
Mäletan veel lapsepõlvest,
et mu ema oli kunstnik ja kutseline joonistaja.
Ta joonistas ka reklaamiplakateid.
Me suguvõsas on paljudel kunstiannet,
mille olen isegi pärinud,
hakates juba väikese poisina joonistama.
Isegi juba 2-3-aastasena.
Siis hakkasin ka maailma asjadest huvituma.
Ema jagas, kuidas ta pidas tollal "Kuldaja lapsepõlve" raamatut
ja rääkis, milline ma tollal olin.
Olen seda raamatut lugedes mõistnud,
et olin tollal tõsine ja mõtlik laps.
Mu nooremad õed olid palju elavamad,
samas kui ma ajasin oma asja.
Selline uurija mentaliteet on minus juba väikesest peale välja löönud.
See jätkus ka kooli ajal selliselt.
Mul oli huvi ajaloo, usuõpetuse ja geograafia vastu.
Neis olin ma tugev.
Matemaatika oli mul kõige kehvem.
Mul puudus igasugune huvi selle vastu.
Oleksin selle pärast lausa paar korda istuma jäänud.
Mingeid vaimseid hobisid mul aga polnud.
Me polnud kodus väga suured kirjanduse huvilised,
kuigi kirjandust oli meil piisavalt.
Isa ja ema toetasid mu hobisid kunsti ja uurimuste vallas
nii teismeeas kui hiljemgi,
mis andis hiljem ka tunda.
Üks märkimisväärne asi su elus oli ka leerikoolis käimine.
Räägi sellest kogemusest ka veidi.
See on ühtpidi huvitav,
et olles kasvanud aastakümneid kristluse kõrval,
panin tähele erilist tõsiasja,
et meie suguvõsas - ei ema ega ka isa poolt,
kuni vanavanavemate ja tädide-onudeni välja,
pole ma täheldanud mingeid märke kristlusest.
Mis puudutab põhiusku, kirikus käimist ja kommete täitmist,
siis seda meil väga polnud.
Küll aga mäletan varajasest ajast,
et ema õpetas meile õhtupalvet.
Samuti näitas ta meile pilti, kus ingel kaiteb lapsi silla peale.
See jääb mulle alatiseks meelde.
See mõjutas mind niivõrd, et hakkasin palvetama.
Mäletan veel siiamaani,
kuidas väikese poisina teki all õhtupalvet palusin.
Kui suuremaks sain, jäi seda vähemaks,
sest tekkisid sõbrad ja oli muud tegemist.
Aga leerikool oli väga oluline koht.
Olin Vaasas leerikooli laagris.
Olin siis 15-aastane.
Leerikool mõjutas mind tugevalt nagu see paljusid teisigi mõjutab.
Olin usuletulekule väga lähedal, aga ei saanud siiski usklikuks.
See leerikool kestis 2 nädalat ja peale seda mõtlesin,
et mu suund võiks olla mingi tegevus kuskil kirikus.
See oli mu mõtetes.
Samas aga, olles uurija,
on indiaani kultuurid olnud mulle väga tähtsad.
Seetõttu olen ka Ameerika eelajaloo ja kultuuride dotsent.
Täna on see mu amet,
samas kui väikese poisina oli see mu hobi.
Ühtlasi olin huvitatud ka kosmosest ja eelajaloolistest loomadest.
Olen juba väikesest poisist peale olnud uurija.
Kui õppisin lugema ja kirjutama, tegin omale teatud vihikud.
Kirjutasin sadu lehekülgi igasuguseid koopiaid.
Tegin ka laagrist pilte ja panin sinna juurde.
See on mul kestnud tänaseni.
See kõik on mul alles ja peab ütlema, et see andis mulle
aastakümneid kandva põhja üldteadustes,
kaasa arvatud religioonis.
5. klassis oli meil usuõpetus,
kus mind hakkas huvitama Jeesuse elu.
Olen hea joonistaja
ja mul on veel praegugi pilte Jeesuse elust.
Leerikool mõjutas mind nii, et kõik loksus nö paika.
Kui elu oleks viinud teises suunas,
poleks ma nende asjadega enam tegelenud,
aga ma otsustasin teisiti.
Kuna olin uurija, olin pisut selline kummaline isik
nii oma sõpruskonnas, kui ka suguvõsas.
Täna olen vist oma suguvõsas ainuke koolitatud dotsent.
Rohkem neid mu lähisuguvõsas pole.
Suundumine uurijaks
oli juba väikesest peale mu jaoks loomulik tee,
kuigi sellele teele jagus erinevaid etappe.
Ühes etapis olin peaaegu loobumas kõigest leerikoolis omandatust.
Teismeeas hakkasid mind muidugi tüdrukud huvitama.
Ühtlasi hakkasid sõbrad tantsupidudel käima
ja mind ahvatleti sellega samuti.
Samas hurjutati mind,
et istun koguaeg oma uurimustega kodus
ega käi mitte kuskil.
Vaasas rajati just noortekelder.
See kõik toimus väga kiiresti -
mõni nädal peale leerikooli, 1969. aasta sügisel.
Mu sõbrad kutsusid: "Tule kasvõi kordki kaasa!"
ja ma läksingi.
Proovisin tol ajal ka esimest korda alkoholi.
Samal aastal oli keskmise kangusega õlu
vabalt kättesaadavaks tehtud.
Nii siis läksimegi mõne õlle toel pittu.
Tasapisi lisandus ka muu kraam.
See viis selleni,
et kui andsid väikese sõrme, viis see kogu käe ja kogu inimese.
Läks 10 aastat ja mul tekkis hirm nende pidude ees.
Mul oli selline tunne, et olen millestki ilma jäänud;
et olen mingi äpu.
Mu vanemad ja sugulased imetlesid mind, kui väikest professorit.
Samal ajal sõbrad hurjutasid,
et ma ei käi kuskil ja istun ainult kodus.
See kõik oli teismeeas ja hakkas mind piinama.
Nii hakkasin halvustama oma professori ja uurija mina.
Ma polnud koolis kõige parem õpilane. Kui üldse, siis vaid teatud ainetes.
See viis selleni, et hakkasin mõtlema: "Mina küll selline pole!"
Minus oli ka teine pool, mis vajas esile toomist.
Huvitaval kombel on see kandnud mind ka tänasesse päeva,
andes mulle selgroo ja julguse,
kui läksin sellesse teise maailma ja seda nägin.
Olen alati olnud põhjalik. Mul on hea enesedistsipliin.
Teatud moel olen ma ka perfektsionist.
Need asjad viisid mind otsuseni,
et kui olen korra midagi kaotanud, võtan selle mitmekordselt tagasi
ja pareminigi veel, kui teised.
Oma osa oli ka sellel, et mul oli kena välimus -
mul olid lokkis tumedad juuksed.
Samuti vuntsid jne.
1970'ndatel olid meestel moes lillelised särgid.
Olin suur pidutseja ja oskasin ka hästi tantsida.
Alkohol andis lisajulgust
ja ma märkasin, kui lihtne on tüdrukuid rajalt maha võtta.
Sellest tekkis lausa kui võistlus, mis kestis 10 aastat.
Kirjutasin selle kohta ka päevikuid,
kust võin veel tänagi lugeda, kuidas ma tüdrukuid kohtlesin.
Juhtus see, et kui sellele kõigele lõpp saabus,
hakkasin mõtlema, kas see on Jumala karistus selle ees,
et olin nii halvasti ja jämedalt tüdrukutega käitunud?
Ma ei teinud seda muidugi koguaeg,
aga mu päevikutest on näha, et ma kasutasin tüdrukuid ära.
Ega see polnudki midagi muud, kui seksi otsimine,
mida ka üsna kergesti sain.
See upitas mu ego ja ma tundsin, et olen tegija.
Ühtlasi tahtsin näidata, et ma pole mingi äpu.
Tahtsin vägisi sellise imago maha pesta.
Tundsin samas, et see pole päris mina,
aga samas pidin seda tegema.
Lõpetasin kogu selle loo, kui kohtasin üht toredat naist.
Haarasin temast kinni ja me abiellusime,
kuid see abielu ebaõnnestus.
Saime koos ka lapse - minu esiklapse.
Olin siis 25-aastane.
Minust polnud tollal lapsele mingit isa. Olin täiesti ebaküps.
Jätkasin veel vanadel radadel.
Süüdistan esimese abielu purunemises palju iseennast.
Ma polnud selleks küps.
See viiski selleni, et see abielu purunes.
Ma ei tahtnud enam juua, kuigi olin seda pidudel teinud,
isegi, et mulle polnud kunagi meeldinud selle maitse.
Kuid ma vajasin seda julguse saamiseks.
Olen äärmuslik tüüp ja teadsin, et suudan loobuda.
Isegi, et olin 10 aastat kõrtside vahet käinud,
suutsin selle koheselt lõpetada.
1980. aasta uusaastaöö oli viimane kord,
kui seda koos sõpradega tähistasime.
Järgmine päev pohmellis olles ütlesin, et nüüd on sellel lõpp!
Mu abielu oli karidele jooksmas ja siis ma olin 2 aastat kodus.
Lõpetasin paugupealt kogu joomise ja mul polnud raske seda teha.
Ma polnud ju alkoholist sõltuv, vaid sellest, mida see kaasa tõi.
Ma ei käinud kuskil ega kohanud kedagi.
Mul olid eelneva elu pärast psühhosomaatilised nähud.
Mul oli ka südamega probleeme ja muud lood.
Käisin ka arsti juures, kuid midagi hullu ei täheldatud.
Panin end aastaks
erinevate psühhiaatrite juurde raviks kirja.
Siis alustasin vaimulike otsingutega ja uurisin teosoofiat.
Liitusin Turu Vaimuliku Arengu liikumisega.
Tegutsesin seal aktiivselt mitu aastat
ja püüdsin ka leida lohutust idamaisest filosoofiast.
See oli su elus väga karm etapp.
Lisaks sellele
abiellusid veel kaks korda,
aga nendes abieludes olid samad probleemid
nagu su esimeseski abielus.
Need avaldasid ka teatud määral mõju.
Jah.
Mul on kolmest abielust kokku 4 last ja 4 lapselast.
Keskmisest abielust sündinud pojad elavad koos peredega Inglismaal.
Vanim poeg elab Vaasas.
Ma armastan oma lapsi.
Need abielud on valmistanud valu just laste kaotamise näol.
Paaris abielus olid nii head, kui ka halvad küljed,
kuid eeldavasti ma siis pole seda "õiget" leidnud.
Olen igavesti tänulik, et mulle sündisid lapsed
ja nad on mulle kallid.
Ma ei kahetse midagi.
Mul on lastega ja eksnaistega head suhted
ja ma ei kanna mingit vimma, sest need kogemused on osa elust.
Neil aastatel hakkasin ka tundma huvi Jeesuse surilina vastu,
hakates seda uurima.
Nüüd jõuamegi selleni, kuidas su elus lõppes okultistlik etapp.
Nii nagu lõppes ka alkoholi tarbimine ja sellega kaasnev elu.
Nii tahangi saate teises pooles sellest rääkida,
sest kogen, et Jumal ise juhtis sind uurimise juurde.
Ütlesid ju isegi ennist, et oled loomult uurija.
Selleks lähebki tarvis uurija loomust ja perfektsionismi.
Ühtlasi käisid ka Ameerikas juurde õppimas.
Räägi, kuidas see kõik algas ja mis kõik juhtus?
Olin tol ajal skeptik.
Mul olid uurimusandmed Jeesuse surilina kohta,
et see on võltsing.
See info tuli raadiosaadete ja muude kanalite kaudu.
Olen uurinud ajaloolisi asju ja huvitusin sellest,
kas ja kes võis neid surilina võltsinguid teha?
Olen uurija
ja kui mu silmad selle teema osas avanesid,
siis teosoofia ei pakkunud mulle enam huvi.
Küll aga leidsin üha enam -
ka aastate jooksul eluteele kogunenud materjali põhjal,
et kristluses on midagi.
Ja kuigi ma ise päriselt ei palvetanud,
oli mul lapsepõlvest ja leerikooli ajast sees Keegi,
kes seal kogu aeg püsis.
Tundsin, et see ootab oma aega. Otsekui lill, et puhkeda õide.
Püüdsin seda ära peita
ja elukogemused aitasid sellele kaasa,
aga see surilina teema oli just minu jaoks,
kuna see kätkes endas mitmeid teadusalaseid väljakutseid.
Olin uurisin mitmeid teaduslikke asju
ja mõtlesin, kas ma seda julgen uurida?
Minu kui uurija jaoks on see olnud tõeliselt huvitav,
arendades ka mind ennast.
Olen pidanud tutvuma 50-60 erineva teadusalaga,
koondades need ühte raamatusse kokku,
mis on mõeldud Soome lugejatele.
Kõigest ei saada ehk aru,
aga olen püüdnud need asjad kokku võtta.
Igal juhul on tervik tähtis.
See protsess kinnitas ristiusu ajaloolisust ja konkreetsust
võrreldes mõne teise usundiga.
Mõistsin, et teosoofias ja mitmes idamaises usundis
ei ole konkreetsust.
Sealne tekst on rohkem laialivalguv.
Neid tekste ei saa nii täpselt siduda ajalooliste faktidega,
nagu Vana ja Uut Testamenti.
Olen rõõmus selle üle, kui asju saab ajalooliselt tõestada.
Ajalugu on mind alati huvitanud ja ma olen ajaloolane-antropoloog.
Nii lähenen asjadele alati kui köstri armastusega.
Surilina uurimise puhul oli mu ülimaks motiiviks see,
et ma ise tahtsin seda uurida,
sest olen läbi aegade olnud otsija.
Otsisin, milline on see õige usk, mida vajan.
Tundsin, et vajan usku, kuna olen hukas.
Mu jaoks oli oluline teada saada, on võltsing või on see ehe asi.
Pidin sisuliselt iga "kivi" alla vaatama ja seda ma ka tegin.
Neid "kive" uurides aga nägin, et need sobivad vaid ühte formaati.
Ütlesid enne seda saadet mulle,
et kõik need asjad on kinnitatud tugeva teaduse läbi.
Räägi sellest lähemalt.
Jeesuse surilina on uuritud rohkem,
kui ühtegi teist ajaloolist fakti.
See on tingimata see.
Sellest tehti esimest korda pilti 1800'ndate lõpus.
100 aasta jooksul peale seda on seda väga intensiivselt pildistatud.
Sellest ilmub kogu aeg kümneid ja sadu raamatuid.
Seda materjali on tohutult.
Tahtsin Soome lugeja jaoks võtta kokku kõige põhilisema.
Kui esimene trükk 2009. aastal ilmus, oli seal Jeesuse pilt küsimärgiga.
10 aasta pärast, 2019. aastal, oli asja kohta palju rohkem teavet
ja ka ma ise olin kindel, et see on Jeesuse pilt,
mistõttu küsimärk võeti ära.
See räägib sellest, mis seal on.
Kolmas trük kätkeb endas täiesti uut materjali.
Mis on selles protsessis olnud sinu jaoks
sellised "Ahhaa!"-hetked, mis on ka sinus midagi avanud?
Sisuliselt mitte midagi, sest mind mõjutab alati kogu tervik.
See kombinatsioon on nii täiuslik.
See on väga hästi korrelatsioonis Johannese evangeeliumiga.
Just kõige selle lõpuosas.
Kõik see, mis toob surilina esile, on kannatuste üksikasjad.
Kaasa arvatud ka küljehaav.
Johannes oli seal tunnistajaks.
Usun, et Johannes oli see evangeeliumi kirjutaja ja jünger,
kes koges kõike seda.
Ja see haual käik, mida Johannes nägi -
sudariumi kasutati eriliselt.
Sudarium on Hispaanias kasutatav higirätik.
See on seal tõestatult olnud 600'ndatest aastatest alates.
Torino surilina ja seda higirätikut on uuritud koos.
Neist võeti samu proove ja sealt leiti sama AB-veregrupp.
Sealt leiti ka mingi nägude ühine sarnasus,
kuigi ühes rätikus pole seda näopilti.
Surilina on uuritud
ja ma kirjutan sellest ka oma uues trükis.
Seda on uuritud aastatel 2014 ja 2015 uusimate protsesside käigus.
Seda uuriti 4-5 erinevas laboris.
Tollal oli see suur rahvusvaheline uudis.
Muidugi mitte nii suur, kui varem, kui avastati, et surilina on võltsing.
Itaalia uurimisrühmad uurisid aastaid selle linakiu omadusi,
sest see oli ju linasest riidest.
Näiteks metallide puhul uuritakse venivust ja vastupidavust.
Metalli proovitakse venitamise teel.
Kangakiu puhul võidakse samamoodi tuvastada hapestumise aste.
Mida sitkem kangas, seda uuem see on
ja mida hapestunum, seda vanem see on.
See kõik on suht põnev.
Kasutati nelja menetlusviisil.
Kõigis neljas menetluses harutati surilina osadeks
kangakiu nelja omaduse põhjal.
Aluseks võeti 400. aastat eKr ja 400. aastat pKr
ja siis arvutati, et see on 2000 aastat vana.
See on kõige selgem asi, mis on ära tõestatud.
Tänapäeval suudetakse teatud asjade ehtsust
uurida ka aatomite tasemel.
On täitsa võimatu, et keegi oleks saanud seda võltsida.
Mõtlen sellele, et nüüd on selgelt näha,
et elame lõpuaegadel.
Jeesuse tulek on lähedal.
Nii on ka igati mõistetav,
et see asi on saanud enne Jeesuse tulekut ära tõestatud.
Elades praeguses ajas
see kinnitab seda, et kogu tõde saab ilmsiks.
- Jah.
Olen sellest ka oma näitustel rääkinud ja oma raamatus kirjutanud.
Samuti olen sellest rääkinud kogudustes üle Soome.
Surilina ja selle uurimus on skeptikute jaoks väga kõva pähkel.
Üks näide on näiteks õietolm.
Sealt on leitud õietolmu,
mis sobib ainult Jeruusalemma piirkonda
ja Palestiinasse.
Õietolm on väga väike ja kõva osake.
Nendel on nii kõva koor,
et need võiksid 10 000 aastat vastu pidada.
Kui neid mikroskoobiga uurida, võib neid liikhaaval eristada.
Nagu me teame, on olemas tuultolmendajad ja peentolmendajad.
Nendel taimedel ja loomadel on suur territoorium,
kus nad võivad levida.
Kui vaadata Iisraeli, siis Iisrael on üks roheline saareke.
Poolkuust Egiptuseni ja Kaksikjõgedest peale
on seal ümberringi kõrb.
Läänes on Vahemeri.
Iisrael on seal keskel olev saareke.
On olemas spekulatsioon, et surilina oli ikkagi Iisraelis
ja toodi Euroopasse võltsitavaks.
Koos sellega tuli kaasa ka sealne õietolm.
Ka selliseid asju on räägitud.
Kuid Iisraeli õietolmu levik Euroopasse on võimatu,
vaid see on just Iisraeli aladel.
Kiudude seest otsitakse neid ogasid, mis sobivad just sellele alale
ja nende lilledega, mis on seal kogu aeg olnud.
Ka 2000. aastat tagasi.
Sa oled kogu aeg Soomes ja sul on ka palju vastavaid näitusi.
Nüüd muidugi on koroona-aeg seda takistanud,
aga üldiselt võttes,
siis millise vastuvõtu osaliseks on need näitused saanud?
Üldiselt hea.
Olin ühe näitusega seoses ka ühes koolis.
Mäletan, et see näitus oli mõeldud keskkooli õpilastele.
Õpetajad hakkasid veidi kahtlema, millest ma kavatsen rääkida?
Et kas kavatsen äkki hakata evangeliseerima
või midagi sellist.
Aga ma lähenesin sellele asjale täiesti teaduslikult koos faktidega.
Üks õpetaja tõusis püsti ja hakkas küsimusi esitama.
Ta küsis skeptilisi küsimusi, mis ajasid isegi naerma.
Sellest oli näha, et see on mitmete jaoks tundlik koht.
Pean nendel teemadel vahel ka netivestlusi.
Olles koos mõne skeptiku või ateistiga,
siis mingit õiget vestlust sealt ei tule.
Õppisin netivestlustest seda, et sain väga häid võtmeid selle kohta,
millised skeptilised küsimused korduvad.
Sest alati korduvad ühed ja samad küsimused.
Ja isegi, kui arutame neid küsimusi kas 10 või ka 100 korda,
ei saa need ikka läbi arutatud.
Sellega jõuame tagasi põhiasja juurde -
Jeesus on komistuskivi.
Tänapäeva maailmas on see tõeline komistuskivi. - Nii on.
Meil on veel paar minutit aega,
mistõttu sul on nüüd vaba sõna võimalus.
Ütle vaatajatele, mida Püha Vaim sulle öelda annab.
Olen tänulik selle eest,
et Jumal on andnud mulle kõik need elukogemused.
Kaasa arvatud noorusaja kohutavad aastad.
Tunnen, et võin kahetseva usklikuna ka nendest asjadest rääkida.
Kõik need skeptitsismid ja muud hullused - need on läinud.
Võtsin need vastu,
aga olen tänulik kõige eest, mida olen saanud
ja tahan seda teadmist ka edasi jagada.
Samuti ka usuasja ja muid tähtsaid asju.
See on tõesti pöördeline.
Ma ise arvan, et sul on veel suur töö ees
viia seda sõnumit edasi mitte ainult Soomes,
vaid ka kogu maailmas.
On väga tähtis, et sul on rahu
selle pärast, et seda asja on hästi uuritud.
Just.
Sa ei pea kartma,
et keegi tuleb nurga tagant ja väidab, et see on jama.
Ei. On öeldud, et see on kosmose- ja täheteadusega võrreldav võimalus,
et seda keegi võinuks võltsida.
See on see teine võimalus.
Tänan sind, et tulid siia saatesse!
Tahan veel õnnistada su edasist tööd,
sest see on üks ja väga tähtis viis levitada evangeeliumi.
Aitäh sulle! - Tänan!
Kui soovid toetada Eesti TV7 tööd, helista 900 1770 (kõne hind 10 euri).
Võid annetada ka pangaülekandega. leides me andmed www.tv7.ee Aitäh!
Tõlge: Raul Jürimaa