Tervetuloa Isännän pöydässä ohjelmaan. Olen Martti Ojares ja -
tänään vieraanani on Matti Eklund. Tervetuloa Matti. - Kiitos.
Asut nykyään Hämeenlinnassa, Kanta-Hämeessä. Eikö niin? - Kyllä.
Pitkä aika Helsingissä päättyi keväällä 2012, kun muutettiin Hämeenlinnaan.
Kerrotko vähän varhaislapsuudesta ja kodin ympyröistä.
Synnyin Hämeenlinnassa 1954.
Sodan kokeneiden vanhempien 3-lapsiseen perheen nuorimmaksi.
Taidan kuulua niihin, mikä se on, -
ei vaihdevuodet, vaan isommat vuodet,
viimeisiä hetkiä, jolloin syntyvyys oli vähän eri tasolla kuin nykyään.
Koti oli normaali, jos näin voi sanoa.
Hyvä koti, jossa ei hengellisyyttä pidetty esillä.
Enemmän pidettiin esillä kovaa työntekoa ja uutteraa ponnistelua.
Sinä kuitenkin kävit koulut Hämeenlinnassa. - Kävin kyllä.
Kuuluisaa Hämeenlinnan lyseota kävin ja sieltä -
valmistuin ylioppilaaksi -73. Sitten lähdettiin Helsinkiin opiskelemaan.
Ajan tapa taitaa olla tänäkin päivänä. Ikävä kyllä Hämeenlinnan kannalta.
Yleensä nuoret lähtevät pois. - Sinä päädyit oikeustieteelliseen.
Päädyin oikeustieteelliseen eri vaiheitten jälkeen.
-75 syksyllä aloitin opinnot ja valmistuin vuonna -80.
Se oli omalla tavallaan rikasta aikaa.
Tulin tuntemaan monia tämän päivän päättäjiä.
Päädyit, niin kuin varmaan moni muukin juristi, pankkimaailmaan.
Kyllä, se oli lyhyt vaihe.
Opintojen jälkeen lähdin ensin suorittamaan asepalvelusta.
Sitten tulin etsimään ensimmäistä työpaikkaa.
Osuuspankkiryhmään minut valittiin.
Pankkimaailman kanssa olit myöhemmin -90-luvulla -
tekemisissä mutta puhutaan vielä -80-luvusta.
Et ollut vielä ainakaan tunnustava uskova -
vaan juristi ja teit työtä ahkerasti.
Kyllä. Se oli mielenkiintoista aikaa nähdä monia Suomen paikkoja, -
joihin ei muutoin olisi tullut mentyä -
ellen olisi työn puolesta tullut näkemään laajaa Suomen maata.
Se oli aktiiviaikaa sijoituspuolella.
-80-luvulla moni ikäiseni nuori mies luuli olevansa pätevä sijoittaja.
Mielellään lähdettiin sijoitusmarkkinoille.
Sinne kovasti pankitkin houkuttelivat.
Se oli taloudellisesti yrityksille kulta-aikaa, -
se vuosi -80.
Kyllä se oli hienoa aikaa.
Pankit neuvoivat rakastumaan rahaan ja se oli sellaista aikaa.
Eikä pankitkaan vakuuksia aina vartioineet.
Ei. Muistan hyvin eräänkin asian. En mainitse tarkempia yksityiskohtia.
Sain puoli miljoonaa markkaa rahaa lainaksi.
Pankinjohtaja ei huomannut kysyä ollenkaan vakuuksia.
Poistuin jo pankista kadulle ja johtaja tuli hädissään perään, -
että hetkinen Matti, meiltä unohtui selvittää vakuuskysymys.
Tätä oli elämä Helsingin keskustassa -88 keväällä.
Silloin 80-luvun puolivälin jälkeen, -
vuosi -87 oli sinulle monella tavalla merkittävä vuosi.
Pitkät pankkimatkat, missä kävit tarkastajan ominaisuudessa, -
eivät olleet ihan hyödyttömiä ajatellen tätäkin päivää.
Ei ollenkaan. Ne olivat käänteentekeviä aikoja.
Kävi niin, että eräs läheinen työkaverini oli uskova.
Mieleen jäi, kun taidettiin olla Toijalan osuuspankkia tarkastamassa.
Aamulla lähdettiin, illalla pois ja paljon vietettiin aikaa yhdessä.
Jossakin vaiheessa tulin tietämään, että hän oli tunnustava kristitty.
Oikein innokas, vähän vanhemmalla iällä uskoon tullut.
Uskon sisällön hyvin vakavasti ottanut.
Hän alkoi puhua minulle matkojen aikana hengellistä sanomaa.
Tykkäsin kovasti kuulemastani.
Kun matka päättyi, niin kuin ne päättyvät,
olin pahoillani, että voi Erkki, että kerro vielä lisää.
Haluan kuulla, puhut niin hyviä juttuja.
Hän ei ollut koulutettu evankelista, joka olisi koko ajan ajatellut, -
että milloin Matilta kysyn miten sinun sielusi voi?
Hän ei sitä kysymystä tehnyt ja sitä olen joskus miettinyt.
Hänen täytyi nähdä, että olin innois- sani ja iloissani siitä, mitä hän puhui.
Kynnys siihen, että olisi kysynyt: "Miten oman sielusi laita on?"
Varmaan olisin sanonut, että selvä, haluan pelastua.
Hän ei sitä kysynyt mutta siitä jäi elävä muisto.
Silloin -87 todella tapahtui sinulle kuitenkin se, -
että tulit uskoon ja vielä Jumala antoi sinulle tulevan vaimonkin.
Se oli ihan suurta. Elämässä yleensä kai on niin, -
että monesti on kausia, jolloin lyhyessä ajassa tapahtuu paljon.
Olin tullut Helsingissä Raamattu puhuu seurakunnan yhteyteen -85.
Sitten -87 oli tärkeä vuosi, jolloin oli -
siihen asti vuosisadan kylmin tammikuu.
Menin hengelliseen kokoukseen -
ja siellä oli jokin vieraileva pastori Amerikasta.
Kokouksen päätteeksi hän sanoi - "Onko täällä joku, -
joka haluaa antaa elämänsä Jeesukselle? Voit nostaa kätesi".
Minä nostin käteni tietämättä miten isosta asiasta onkaan kysymys.
Siitä alkoi se elämä, -
jolloin saatoin ymmärtää, että nyt elämäni on suuremmissa käsissä -
ja elämällä on todellinen suunta.
Aika mielenkiintoista. Voisi ajatella, että jyrkän laman aikaan, -
90-luvulla, olisi tullut uskoon, mutta annoit elämäsi Jeesukselle -
silloin kun kaikki meni hyvin. Jumalalla on aikataulunsa.
Minua oli piinannut pitkään ajatus siitä, että elämästäni puuttui jotain.
Ulkonaiset asiat voivat olla niin hyvin. Oli Visa kortti ja työpaikka.
Kaikella tavalla vaikutti siltä, -
että mitäpä voin elämältä enempää vaatia.
Hyvinhän tässä mennään eteenpäin.
Mutta enemmän ja enemmän vaan mieltä kalvoi se, että jotakin puuttui.
Jotakin hirveän oleellista puuttuu.
Mikä johdatti, että samana vuonna tuli tyttöystävä, josta tuli vaimosi?
Se meni niin, kun uskoontulon jälkeen -
jatkoin samantyyppistä elämää kuin aikaisemmin.
Ainakin perjantai-iltaisin hakeuduin tiettyyn paikkaan viettämään aikaa.
Tapasin siellä nuoren naisen ja sain hänet -
pitkän jonon ohi sisälle paikkaan, koska olin kanta-asiakas.
Saatoin tehdä vaikutuksen tulevaan vaimooni päästämällä pakkasillasta -
pitkän jonon ohi suoraan sinne paikkaan iltaa viettämään.
Jotenkin ihastuin häneen heti. Tässäpä on näpsäkkä nainen.
Siitä tuttavuus alkoi. Mielenkiintoista oli kuulla, -
että pari viikkoa ennen kuin tapasimme, hän oli tullut uskoon.
Se on kyllä valtava Jumalan ihme, -
koska olit juuri tullut uskoon ja hän myös.
Kyllä, tapasimme... kyllä sen tiedänkin, se oli 20. helmikuuta.
Teillä oli paljon yhteistä kerrottavaa.
Oli paljon yhteistä. Kun pelastuin, muistan sen päivän, -
15. tammikuuta -87 ja me tavattiin 20. helmikuuta samana vuonna.
Hän oli kertomansa mukaan pari viikkoa aikaisemmin -
kohdannut ylioppilaslähetyksen -
nuoren avioparin, joka oli tullut hänen opiskelija-asuntonsa ovelle.
Hän oli elämässään niin ahdingossa, että ei ollut muuta vaihtoehtoa, -
kuin hyväksyä Jeesuksen kuninkuus elämässään.
Sitten mennään muutama vuosi eteenpäin.
Tapahtui sinun elämässäsi, eikä vain sinun, -
vaan koko Suomen valtakunnan yrityselämässä sellaista, -
jossa oli ikäviä jälkivaikutuksia.
Kyllä. Olin innokas sijoittaja.
Vanhempieni toiminnan ansiosta meillä oli varallisuutta -
sijoitettuna asuntoihin ja osakkeisiin.
Ajan tavan mukaan lainaa oli kovin helppo saada.
Yleensä pankinjohtaja tarjosi enemmän kuin mitä pyysi.
Näin mentiin ja kovasti otettiin lainoja ja sijoiteltiin.
Sitten kävi niin kuin kävi. Yhdessä vaiheessa ajat muuttuivat.
Korot nousivat ja loppu on taloushistoriaa.
Sanotaan vuoteen -91 voi ajoittaa sen hetken, -
jolloin ymmärsin, että nyt tässä mennään lujaa johonkin, -
josta ei tiedetä, kuinka syvälle mennäänkään.
Se on Suomen pankki- ja taloushistoriassa -
jyrkimpiä laskuja ja dramatiikkaa.
Valtavan moni yrittäjä menetti kaiken, menetti perheen -
ja päätyi jopa itsetuhoisiin tekoihin.
Sitä ei ole mielestäni koskaan kukaan uskaltanut avata, -
mitä tapahtui -91, - 93 ja -94.
Se oli hurjaa aikaa. Se oli jotain ennen kokematonta aikaa.
Sellaista... Tietysti meikäläinen oli pikkutekijä niissä tilanteissa -
mutta kaikki meni ja aika isot velat jäi.
Moni perhe oli verkottunut takausten antamisessa, -
niin että se ei koskenut ainoastaan yhtä perhettä -
vaan isovanhempia ja vieläkin laajemmin sukuverkostoa, -
jotka laittoivat nimensä, ajattelivat hyvää ja sitten meni talot.
Yksi hyvä asia oli, että en kokenut sitä, -
että kukaan olisi minun lainojani taannut.
Sinällään olin aika yksin siinä ahdingossa mutta tuntui hyvältä, -
että kukaan muu ei kärsinyt sen takia.
En tiedä, miten olisinkaan sellaisesta selvinnyt.
Tuliko koskaan itkua?
Kyllä niitä tuli vaikka samoihin aikoihin -
olin aloittanut aktiivisen mukanaolon seurakunnan toiminnoissa.
Sen johdosta tietysti elämä -
oli todella täysipainoista ja ihanaa -
vaikka taloudellisesti vaatimatonta.
Varmaan juuri se, että teillä molemmilla -
oli uskoontulo ollut suurin piirtein samanaikaisesti, -
oli hyvin vahva ja se kantoi teitä.
Se kantoi ihan valtavalla tavalla ja antoi täyden sisällön arjelle.
Se oli todella mielenkiintoista, tavattiin ihmisiä eri puolilta maailmaa.
Ystäväseurakunnista tuli ihmisiä vierailemaan.
Me kävimme paljon ulkomailla seminaareissa ja konferensseissa.
Se oli hengellisesti hyvin täysipainoista aikaa.
Pääsitte lopulta, ehkä monienkin selvittelyjen ja vaikeuksien jälkeen, -
täysin puhtaaksi tästä velkajutusta.
Siinä kai meni parikymmentä vuotta.
Se meni kevääseen 2009.
Sellainen 20 vuotta siinä kului.
Kuitenkin parasta elinaikaa.
Kyllä ja urasuunnitelmat menivät uusiksi siinä vaiheessa.
Täytyi luopua sellaisesta ajattelusta, -
että voin tehdä hyvän uran lakimiehen jossain -
ja kohota vaikka kuinka korkealle. Se piti unohtaa.
Teille ei ollut tullut seuraavaa sukupolvea, -
ennen kuin vasta -98, muistaakseni.
Kyllä. Se -90-luku oli vähän sellaista aikaa.
Ihan yhteinen kokemus oli se, että ei meistä lapsiperheeksi taida olla.
Koetetaan vain jotenkin tulla toimeen.
Määrätyllä tavalla sopeuduitte ja näitte -
velkasaneerauksenkin loppuhetken tulevan jossain vaiheessa.
Sitten kun lapset tulivat, niin perhe oli kuitenkin yhtenäinen.
Perhe voi kuitenkin hyvin.
Muistan, kun tapasin erään opiskelijaystäväni.
Se oli kesäkuussa -96, kun tavattiin kaupungilla.
Olimme saman ikäisiä, jo 40 täyttäneitä.
Hän jostain syystä antoi minulle vinkin, että jos Matti haluat lapsia, -
niin kannattaa toimia eikä loputtomasti vaan odotella.
Tästä olen kovasti kiitollinen Olaville.
5 vuoden aikana meille syntyi 3 poikaa.
Kyllä ja pojat voivat hyvin?
Oikein hyvin on heillä elämä lähtenyt liikkeelle.
Yksi opiskelee Tampereella, toinen Jyväskylässä ja -
nuorin kirjoittaa ylioppilaaksi tulevana keväänä.
Jos oikein ymmärrän niin, kaiken tämän prosessin aikana, -
olet pystynyt antamaan apua monelle, -
jotka joutuivat kärsimään devalvaatiosta.
Kyllä. Yhdessä vaiheessa toimin vajaa 10 vuotta -
Kampin palvelukeskuksessa vapaaehtoisneuvojana.
En tiedä onko toiminta jatkunut sen jälkeen.
Lopetin muistaakseni vuonna 2010, kun tilanne siellä vähän muuttui.
Siihen asti kävin siellä viikoittain.
Ihmiset, jotka halusivat saada ilmaista lakimiesneuvontaa.
Olin siellä pari päivää viikossa heitä neuvomassa.
Monella tavalla jouduitte perheessä euroa venyttämään -
ja löytämään ratkaisuja mutta kuitenkin elämä on mennyt hyvin.
Kyllä. Säästöjä ei syntynyt niinä vuosina ja olimme välillä -
ihmeissämme, että rahaa löytyi kaikkeen välttämättömään.
Se ei ollut ongelma, koska seurakuntayhteys oli niin ihana.
Vaimosi oli työssä? - Kyllä.
Minullekin tuli sen verran hajanaisia toimeksiantoja, -
että kaiken kaikkiaan toimeen tultiin.
Jos mennään tähän hengelliseen alueeseen, joka alkoi -87 -
ja tähän päivään.
Mitä kaikkea matkan varrella sillä alueella on tapahtunut?
-89 tammikuussa aloin seurakunnan raamattukoulun.
Siinä opiskelin 3,5 vuotta ja -92 keväällä valmistuin.
Seuraavana vuonna aloitin opettajana samassa koulussa.
Olin siinä vuoteen 2012.
Siihen saakka kunnes muutettiin Hämeenlinnaan.
Olin myös pyhäkoulutyössä 10 vuotta aina vuosituhannen vaihteeseen.
Tämä kaikki oli tavattoman merkittävää ja kantavaa aikaa.
Koin, että niinä vuosina Jumala saattoi rakentaa -
kestävää perustaa elämälle.
Sen jälkeen on ollut hyvä, että olen voinut auttaa muita.
Palvelutyön kautta, kohtasit monenlaisia ihmisiä.
Kaikki eivät varmaan olleet uskossa.
Saitko jakaa myöskin hengellistä sisältöä?
Kyllä. Kampin palvelukeskuksen aikana oli hyvin tavallista, -
että usein ahdinko ihmisillä oli sellaista, -
että oli aika luontevaa ottaa esille hengellisiä kysymyksiä.
Oli luontevaa nähdä, että tämä ongelma ei lakipykälillä selviä -
vaan että ongelmat ovat syvemmällä.
Varmaan, ennen kuin tuli tämä taloudellinen katastrofi, -
näit hivenen sitä toista puolta.
Kun rahaa on merkittävästi ja odotukset suuria, -
niin se ei välttämättä vie ihmistä lähemmäksi Jeesusta.
Ei todellakaan, olen aivan vakuuttunut.
Sanotaan -89 keväällä minulla oli lyhytaikaiseksi jäänyt työ pankissa.
Enpä tiedä missä olisin, jos sinällään hyväntuntuinen, -
lupauksia antava työtehtävä olisi saanut jatkua.
Missäpä olisin, en tiedä.
Työ päättyi ja olin kokoaikainen raamattukoululainen.
Hiukan työtä siinä ohessa.
On helppo nähdä jälkeenpäin, -
että siinä hetkessä koetut pettymykset ja onnettomuudet -
olivat paikallaan sen takia, että pääsi kiinni suurempaan elämään.
Olen havainnut vastaavissa tilanteissa, -
kun on tapahtunut taloudellinen katastrofi yritystoiminnassa, -
niin tulee häpeää. Tuliko sinulle missään vaiheessa? - Kyllä tuli.
Muistan erityisesti hetken, kun tapasin opiskeluaikaisen hyvän ystävän.
Asuttiin samalla suunnalla Helsingissä.
Satuttiin yhtenä päivänä samaan bussiin.
Hän kyseli kuulumisiani. Ei oltu nähty vähän aikaan.
Tajusin sillä hetkellä, että en voi kertoa, mitä minulle kuuluu.
Sen tunteen muistaa hyvin.
En voinut sanoa. Täytyi olla hiljaa.
Matti, olet ollut kauan hengellisissä asioissa sisällä ja tarkastellut -
aktiivisesti yhteiskuntaa Suomessa ja laajemminkin.
Mitä sanoisit, että mitä on tapahtunut ja missä mennään?
Suomessa on kristillisyys lähes marginaalissa jne.
Olet varmasti paljon tästä keskustellut ja miettinyt.
Kyllä. Se millä tavalla arkielämään ja ihmisten elämään -
aikaisemmin selvästi kuulunut kristillinen sanoma on syrjäytetty, -
on vakava puute.
Varsinkin kun puhutaan nuorista ja lapsista, -
niin näen selvän yhteyden.
Kristillisyyden kaikkien mahdollisten muotojen poisriisuminen -
on yhteydessä siihen, -
että lapset ja nuoret voivat tänä päivänä yhä huonommin.
Aika paljonkin huonommin.
Jopa päiväkodista lähtien alkaa olla ongelmia.
Puhumattakaan ideologisista ajatelmista, -
joita on väläytelty lainsäädäntöön. Eihän nämä oikein hyvää lupaa.
Ei mikään viittaa siihen, että pää- suunnalle tulisi jonkinlainen muutos.
Kyllähän tässä on paljon syytä ihmetellä, että miten ihmeessä -
nykyinen päättäjä ja sukupolvi on nähnyt hyväksi -
syrjäyttää kristillisyyden yhteyskunnassa.
Marginalisoida se johonkin, joka ei oikeastaan kuuluisi ihmiselämään.
Nämä ovat ihan keskeisiä kysymyksiä.
Millä perustalla Suomen valtio, -
valtakunta ja kansa tällä hetkellä seisoo.
Kyllä, se on ydinkysymys.
On monenlaisia asioita, joita pelätään talouden alueella, -
on kansojen riitaisia tilanteita, -
jopa maailmansodastakin jotkut spekuloivat.
Mihin me, Suomen kansa, turvaamme?
Niin, mihin me turvaamme. Tietysti kristittyinä, yksilöinä, -
voimme aina luottaa siihen, että Jumala pitää meistä huolen.
Toisaalta, totta kai, olemme huolissamme koko kansakunnasta.
Toisaalta olen nähnyt eri tilanteissa paljon vakaita uskovia.
Meitä on aika paljon vaikka meitä ei niin paljon näy julkisuudessa.
Kyllä meitä on mutta tarvitaan myös rukousta ja -
toinen toistemme kannustamista ja rohkaisemista.
Luulen, että nämä molemmat -
mutta yleensäkin rukous on se, että apu tulee ylhäältä.
Siihen täytyy luottaa, että Raamatun Sana on totta -
ja vain sitä kautta meille tulee apu. - Siihen täytyy luottaa ja voi luottaa.
Olen aivan vakuuttunut, että siihen voi luottaa.
Tiedän, että sinulla on ollut paljon keskusteluja perheiden kanssa -
elämän hallinnasta ja uskon kysymyksistä.
Onko sinulla sietä alueelta esimerkkejä?
Eräs esimerkki oli ihan hiljattain mielessä.
Eräs uskova isä otti yhteyttä. Hän oli huolissaan siitä, -
että hänen vaimonsa veli -
tai joku läheinen sukulainen, oli tehnyt lastensuojeluilmoituksen.
Tässä perheessä pahoinpidellään lasta.
Kuulemma tukistetaan ja huudetaan. Se johti siihen, että Hämeenlinnassa -
lastensuojeluviranomaiset kutsuivat perheen kuultavaksi.
Isä otti minuun yhteyttä ja kysyi miten me selviämme?
Mitä meidän pitää sanoa siellä?
Heihin tutustuttuani päättelin, että tämä on ihan typerä juttu.
Tämä on niin ihana uskova perhe, että on ihan käsittämätöntä, -
että tällaisia ilmoituksia otetaan vakavasti.
Se päättyi, rukoiltiin, neuvoin ja rohkaisin ettei ole syytä huoleen.
Mutta Matti, kello on mennyt nopeasti. Jätän sinulle nyt vapaan sanan.
Lyhyesti haluan sanoa kolme asiaa sinulle joka katsot ohjelmaa ja -
ajattelet, että elämä on niin solmussa, ettei mitään ole tehtävissä.
Ei kannata. Liian paljon on mennyt pieleen.
Haluan muistuttaa sinua, että Jeesus tuli ettei yksikään, et sinäkään, -
ei yksikään, joka Häneen uskoo hukkuisi -
vaan saisi iankaikkisen elämän.
Tämä ajatus kannattaa ottaa tosissaan, se on Sanassa.
Toiseksi omaan kokemukseeni viitaten -
haluan muistuttaa sinua, joilla on kaikki hyvin -
mutta ajallisesta elämästä näyttää jotain puuttuvan.
Muista, että Jumala on asettanut jokaiselle iankaikkisuuden kaipuun.
Meissä jokaisessa on paikka, jonka vain Jeesus voi täyttää.
Anna Jeesuksen täyttää se tyhjä paikka ja -
löydä suunta ja tarkoitus elämääsi.
Haluan vielä muistuttaa niitä, jotka ovat elämässä ahdingossa.
Haluan lohduttaa Psalmin sanoilla: "Lähellä on Herra niitä, joilla on -
särkynyt sydän ja Hän pelastaa ne, joilla on murtunut mieli."
Kiitos Matti, tässä oli lohduttavat sanat meille kaikille.
Saamme tietää sen, että Taivaan Isä pitää meistä huolen.
Kiitos ja siunausta sinulle ja perhekunnallesi. - Kiitos.
Mikäli ohjelmasarja on koskettanut sinua -
voit olla tukemassa ohjelmasarjan tuottamista.
Voit soittaa numeroon 0600-10177 -
tai lahjoittaa ruudussa näkyvälle pankkitilille -
käyttäen viitenumeroa 8617.
Kiitos tuestasi.
Tekstitys: Mauri Porkola