ISANDA LAUAS
Tere tulemast saatesse!
Mina olen Martti Ojares
ja mu tänane külaline on Matti Eklund.
Tere tulemast Matti!
Tänan!
Sa elad praegu Hämeenlinnas ehk siis päris Hämes.
Jah. Pikk aeg Helsingis sai 2012. a. kevadel otsa,
kui kolisime Hämeenlinna.
Räägi natuke oma lapsepõlvest ja noorusajast.
Ma sündisin Hämeenlinnas 1954. a.
Olin sõjakogemusega vanemate peres kolmas ehk noorim laps.
Tol ajal oli sündivus teisel tasemel võrreldes praegusega.
Meil oli hea ja normaalne kodu,
kus küll vaimulikud asjad polnud esikohal.
Meil käis ennekõike kõva töötegemine ja raske rügamine.
Sa käisid koolis ilmselt Hämeenlinnas?
Jah, käisin kuulsas Hämeenlinna Gümnaasiumis.
Peale seda valmistusin 1973. a. ülikooliks
ja läksin Helsingisse õppima.
Nagu tänapäeval, oli ka siis nii, et noored lahkusid Hämeenlinnast.
Sa hakkasid õppima õigusteadust? - Mingi aja pärast jah.
Ma alustasin oma õpinguid 1975. a. ja lõpetasin need 1980. a.
See oli mu jaoks teatud moel rikas aeg,
kus tutvusin paljude tänapäeva otsustajatega.
- Nagu paljud teised juristid,
nii maandusid ka sina pangandusmaailmas.
Jah. See oli peale õpinguid lühike periood.
Peale õpinguid käisin veel ajateenistuses.
Peale sõjaväge otsisin omale esimest töökohta
ja sattusin Osuuspanga Gruppi tööle.
Tegelesid 1990'ndatel pangandusega,
aga räägime hetkel veel 1980'ndatest, kui sa polnud veel nö elav usklik.
Olid jurist ja tegid usinasti tööd.
Jah, nii see tollal oli.
See oli huvitav aeg nägemaks paljusid Soome kohti.
Muidu võib olla polekski neisse kohtadesse sattunud,
kui töö pärast.
Muidu võib olla polekski näinud meie Soomemaad laiemalt.
1980'ndad oli aktiivne aeg ka investeeringute poole pealt.
Mitmed minuealised noored mehed
pidasid end pädevateks investeerijateks.
Nii sisenesime investeerimisturgudele, sest pangad ahvatlesid meid.
1980'ndad olid firmadele majandusliku tegevuse osas
kuldne aeg.
See oli tore aeg.
Pangad soovitasid nö. armuda rahasse.
See oli selline aeg.
Ja ega pangad siis ka väga garantiisid küsinud.
Ei. Mäletan hästi ühte juhtumit.
Sain pangast pool miljonit marka laenu.
Panga juhataja ei küsinud mingeid garantiisid.
Läksin juba pangast tänavale,
kui panga juhataja tuli mulle hädakisaga järgi:
"Matti, üks hetk!
Meil ununes täiesti see garantii küsimus ajada korda."
Selline oli elu Helsingi kesklinnas 1988. a. kevadel.
1980'ndate keskel, täpsemalt 1987. aastal,
oli sul teatud moel tähendusrikas aasta.
Need pikad tööreisid, mida kontrolörina tegid,
polnud sul päris kasutud. - Ei olnudki.
Need olid mul pöördelised ajad.
Juhtus see, et üks mu lähedane kolleeg oli usklik.
Käisime koos kontrollimas Toijala Osuuspanga osakonda.
Läksime hommikul teele ja tulime õhtul tulema.
Veetsime koos palju aega.
Mingil ajal sain teada, et ta on nö elav kristlane.
Ta oli väga innukas.
Ta sai vanemas eas usklikuks ja võttis usku väga tõsiselt.
Ta hakkas reiside ajal ka mulle vaimulikest asjadest rääkima
ja mulle väga meeldis teda kuulata.
Kui need reisid kord lõppesid, oli mul kahju
ja ma mõtlesin: "Erkki, räägi veel!
Tahan veel kuulda. Sa räägid nii häid jutte."
Ta polnud mingi koolitatud evangelist, kes kogu aeg mõelnuks,
kuidas küll Mattilt küsida: "Kuidas su hinge lood on?"
Seda ta tõesti ei küsinud.
Olen vahel mõelnud, et ta pidi ju nägema,
kui innukas ja rõõmus ma selle üle olin,
mida ta mulle rääkis.
Nii et, kui ta oleks küsinud, kuidas minu hingega lood on,
siis kuigi ma täpselt ei tea,
oleksin vast siiski öelnud, et tahan saada päästetud,
aga ta ei küsinud seda.
Kuid need lood jäid mulle meelde.
1987. a. toimus see, et sa said usklikuks
ja Jumal andis sulle veel ka su tulevase naise.
See oli suur asi.
Elus üldiselt on nii, et on küll palju erinevaid perioode,
aga paljud asjad juhtuvad just lühikese aja jooksul.
Läksin 1985. a. alguses Helsingi "Piibel räägib" kirikusse.
1987. aasta oli tähtis aasta.
Sel aastal oli vist sajandi külmim jaanuar.
Läksin ühele teenistusele, kus oli külas üks Ameerika pastor,
kes küsis: "Kui keegi siin soovib oma elu Jeesusele anda,
tõstku oma käsi!"
Tõstsin siis oma käe, teadmata, millisest suurest asjast käib jutt.
Kud siis algaski see elu, kus hakkasin mõistma,
et mu elu on kellegi suuremates kätes; et mu elul on nüüd tõeline suund.
See on üsna huvitav, kui mõelda ka kohutavale majanduskriisile 90'ndatel,
aga sa ei saanud mitte siis usklikuks.
Sa andsid oma elu Jeesusele siis, kui kõik läks hästi.
Jumalal on oma ajakava. - Jah.
Mind piinas pikka aega see mõte, et mu elus on miskit puudu.
Väliselt võisid asjad väga hästi olla - oli VISA-kaart ja töökoht.
Kõik paistis igatpidi hästi minevat ja polnud midagi tahta ega nõuda.
Aga siis tuli ikka kogu aeg meelde, et midagi on siiski puudu.
Midagi üliolulist puudub.
Kuidas ja millal juhtus see, et sulle tekkis tüdruksõber -
su tulevane naine?
Juhtus nii, et peale usklikuks saamist
jätkasin teatud moel samasugust elu nagu ennegi.
Käisin reedeti teatud kohas aega veetmas,
kus kohtasin üht noort naist.
Lasin ta pikas järjekorras ette, sest olin seal püsiklient.
Avaldasin oma tulevasele naisele muljet,
kui ta pikas järjekorras ette lasin.
Hakkasime koos õhtut veetma ja ma armusin temasse koheselt.
Ta oli tore naine.
Sealt see tutvus algaski.
Huvitav oli kuulda,
et paar nädalat enne me kohtumist oli ta usklikuks saanud.
See on ikka suur Jumala ime,
sest sa ise olid just usklikuks saanud
ja ka tema oli just usklikuks saanud.
Just. Me kohtusime 20. veebruaril.
- Teil oli palju ühiseid teemasid, millest rääkida.
Oli küll.
Mäletan, et sain päästetud 15. jaanuaril, 1987. aastal.
Me kohtusime sama aasta 20. veebruaril.
Ta rääkis, kuidas ta oli paar nädalat varem
kohanud üht misjonäridest noort abielupaari,
kes tulid ta ühiselamu toa uksele.
Ta oli oma eluga niivõrd kitsikuses, et tal polnud muud varianti,
kui Jeesuse kuninglik kutse vastu võtta.
Läheme mõne aasta jagu edasi.
Siis juhtus sinu ja mitte ainult sinu elus,
vaid kogu Soome ärielus midagi sellist,
millel olid vägagi kurvad tagajärjed.
Jah. Ma olin innukas investeerija.
Tänu vanemate tegevusele
olime investeerinud vahendeid korteritesse ja aktsiatesse.
Tollal oli laenu väga lihtne saada.
Panga juht pakkus sageli rohkemgi, kui ise küsisid.
Nii me siis võtsime palju laene ja ka investeerisime palju.
Läks nagu läks ja mingil hetkel ajad muutusid.
Intressid tõusid ja senine majanduslugu lõppes.
Saabus aasta 1991
ja ma hakkasin mõistma, et midagi rasket on tulemas,
teadmata, kui sügavale on minek.
See on Soome Panga ja majanduse ajaloos
üks järsem langus ja dramaatika.
Paljud ettevõtjad kaotasid kõik, sh oma pere.
Paljud jõudsid ka enesehävituslike tegudeni.
Minu meelest pole seda aega veel keegi julgenud avada,
mis juhtus 1991-1994. aastatel.
See oli karm aeg.
Midagi, mida poldud kunagi varem kogetud.
Mina olin selles olukorras väike tegija.
Samas kaotasin kõik ja järgi jäid vaid suured võlad.
Mitmed pered olid seotud laenude tagamisega nii,
et see ei puudutanud ainult üht peret,
vaid ka vanavanemaid ja laiemalt kogu suguvõsa,
kes soovides head kirjutasid käenduslepingule alla
ja nii läksidki kõik majad.
Üks nö hea asi kogu selle loo juures oli see,
et mul ei olnud ühtki käendajat.
Olin selles kitsikuses üksi
ja hea oli teada, et keegi teine ei pidanud selle pärast kannatama.
Ma ei tea, kuidas oleksin sellest välja tulnud.
Kas vahel tuli ka nutt peale?
No ikka tuli,
kuigi alustasin samal ajal ka aktiivse osalusega koguduse töös.
Tänu sellele oli mu elu täisväärtuslik ja tore,
kuigi majanduslikult oli see samas tagasihoidlik.
Teil oli veel see asi, et saite usklikeks umbes samaaegselt.
See tegi tugevaks ja viis teid ka edasi.
See tõesti kandis edasi ja andis ka argielule uue sisu.
See oli huvitav aeg.
Kohtusime inimestega mitmest maailma osast.
Meil käisid külalised sõpruskogudustest
ja me ise käisime palju välismaal.
Käisime erinevatel konverentsidel ja seminaridel.
See oli vaimulikult täisväärtuslik aeg.
Läbi raskuste ja erinevate tegevuste
saite lõpuks võlast täiesti vabaks.
Aega läks selleks vist paarkümmend aastat?
Jah. See kestis kuni 2009. aasta kevadeni.
Selleks läks 20 aastat.
Need olid te elu nö parimad aastad. - Just.
Siis muutusid ka tööplaanid.
Tuli loobuda mõtteviisist,
et võin juristina teha kuskil head karjääri
ja ronida kuhugile kõrgele.
Kõik see tuli ära unustada.
Teil polnud siis veel järglasi. Need tulid vist alles 1998. aastal?
Jah. 1990'ndad oli selline aeg,
kus ei saanud mõelda laste saamisele.
Vaatasime, kuidas ise kuidagi hakkama saada.
Plaanisite algselt ise oma asjad paika saada
ja näha võlaorjuse sabaotsa paistmist,
nii et kui juba lapsed tulid, oli pere ühtne ja terviklik.
Jaa, me perel läks hästi.
Kohtasin 1996. a. juunis linna peal üht oma õpingukaaslast.
Olime samaealised - üle 40-aastased.
Mingil põhjusel andis ta mulle vihje,
et kui ma tahaks lapsi, tasuks selles osas tegutseda
ja mitte lõputult oodata.
Olen selle eest Olavile väga tänulik.
5 aasta jooksul sündis meile kolm poega.
- Ja poistel läheb hästi?
Jah läheb. Nende elu on hästi edenenud.
Üks õpib Tamperes, teine Jyväskyläs
ja kolmas - noorim,
valmistub tuleval kevadel üliõpilaseks saama.
Nagu aru saan,
oled suutnud aidata neid,
kes kannatasid raha devalveerumise tõttu.
Jaa, tegutsesin pea 10 aastat Kamppi teeninduskeskuses
vabatahtliku nõustajana.
Ma ei tea, kas see tegevus jätkus ka peale mu lahkumist 2010. aastal,
kui sealne olukord muutus.
Kuni selle ajani käisin seal iga nädal.
Inimesed tahtsid saada tasuta juristi nõu.
Nii käisin seal 2 korda nädalas nõustamas.
Ometi õnnestus teil perena nö püksirihma pingutada
ja leidma lahendusi, et perel läheks hästi.
Jah, säästusid meil neil aastatel ei tekkinud,
aga imestasime vahel ikka,
et raha leidub igasuguste hädavajalike asjade jaoks.
Samas polnud see probleem,
kuna koguduse osadus oli nii imeline.
Su naine käis ka tööl. - Jah.
Mul olid ka juhutööd, nii et tulime ikkagi toime.
Nüüd läheme su vaimuliku elu juurde,
mis algas sul 1987. aastal ja kestab tänaseni.
Mis kõik on selle aja sees juhtunud?
Läksin 1989. a. jaanuaris koguduse piiblikooli,
kus õppisin kokku 3,5 aastat.
Lõpetasin selle 1992. a. kevadel.
Järgmisel aastal alustasin samas koolis tööd õpetajana.
Töötasin seal koolis 2012. aastani, kuni kolisime Hämeenlinna.
Töötasin pea 10 aastat, kuni aastatuhande vahetuseni
ka koguduse pühapäevakoolis.
Kõik see aeg oli märkimisväärne ja edasiviiv.
Kogesin, kuidas Jumal ehitas nende aastate jooksul mu elule
vastupidavat alust,
peale mida on hea, et olen saanud aidata teisi.
Oma teenimistöö ajal kohtusid paljude inimestega,
kes kõik polnud usklikud.
Said sa ka neile vaimulikku sõnumit jagada?
Ikka sain.
Kamppi keskuses tegutsemise ajal oli üsna tavaline,
et paljud inimesed olid suures kitsikuses.
Siis oli väga loomulik rääkida ka vaimulikel teemadel.
Seal oli kohe näha, et ainult seaduse paragrahvide abil
need probleemid omale lahendust ei leia,
vaid need probleemid on sügavamal.
Enne, kui tuli majanduskatastroof, nägid sa ka asja teist poolt -
raha on palju ja ootused on kõrged,
aga see ei vii veel tingimata inimest lähemale Jeesusele.
Kindlasti mitte. Selles olen täitsa kindel.
1989. a. kevadel oli mul lühiajaline töö pangas.
Ma ei tea, mis oleks saanud, kui see paljutõotav töö oleks jätkunud.
Kus ma oleksin, ma ei tea.
See töö lõppes ja nii käisingi täisajaga piiblikoolis.
Samas tegin kõrvalt pisut tööd.
Tagantjärgi oli kerge näha,
et ajutiselt kogetud pettumused ja õnnetused olid selle pärast,
et saaksin astuda millegi suurema sisse.
- Üks asi, mida olen ettevõtluses ja majanduskriiside puhul avastanud,
on see, et tekib häbitunne.
Kas sul oli ka mingil ajal häbitunne?
Oli ikka.
Mäletan konkreetselt juhtumit,
kui kohtasin üht oma õpingute-aegset kaaslast.
Elasime Helsingis lähestikku ja trehvasime kord samas bussis.
Me polnud mõnda aega näinud ja ta küsis, kuidas mul läheb?
Siis sain aru, et ma ei saa rääkida, kuidas mul läheb.
Mäletan hästi seda tunnet.
Ma ei saanud öelda.
Pidin olema vait.
Oled nüüdseks tegutsenud pikalt vaimulikul alal
ja uurinud aktiivselt nii Soome kui laiema ühiskonna olukorda.
Mida sa ütleksid - mis on toimunud ja kuhu oleme teel?
Kristlus on Soomes jäänud vägagi marginaalsesse seisu.
Oled nende vestluste peale kindlasti palju mõelnud.
Jah. Kristlik sõnum kuulus varem selgelt
inimeste igapäevaellu,
aga praeguseks on see kõrvale tõrjutud.
See on tõsine puudus,
sest kui räägime tihti noortest ja lastest,
näen selget seost selles,
et kristluse kõikide vormide ära kaotamine
on seotud sellega, et lastel ja noortel läheb tänapäeval aina halvemini.
Tegelikult palju halvemini.
Probleemid algavad juba lasteaiast.
Rääkimata nendest ideoloogilistest mõttekäikudest,
mis on juba ka seadusandlusesse surutud.
Need ei tõota midagi head.
Ei tõota.
Ja miski ei viita sellele,
et sellel peasuunal tuleks mingi muutus.
Siin on palju põhjust imestada, et kuidas küll sedasi?
Kuidas küll praegune otsustajate põlvkond
on arvanud heaks tõrjuda kristlus ühiskonnast kõrvale
ja marginaliseerida seda nii nagu see ei kuulukski inimese ellu.
See on nüüd oluline küsimus,
mis alusel Soome riik ja rahvas praegu seisavad?
Just, see on põhiküsimus.
Lisaks veel see, et on mitmeid asju,
mida kardetakse majanduslikel põhjustel.
Samuti kardetakse riikide-vahelisi tülisid.
Mõned spekuleerivad ka maailmasõjast.
Ehk siis, kellele-millele Soome rahvas ja meie siis loodame?
Just, millele me loodame ja toetume.
Kristlastena võime loota, et Jumal kannab meie eest hoolt.
Teisalt muidugi oleme mures kogu maa ja rahva pärast.
Teisalt olen erinevates oludes näinud palju tõsiusklikke,
nii et meid on tegelikult üsna palju.
Isegi, et meid pole avalikkuse ees palju näha,
on meid siiski palju.
Kuid me vajame kindlasti palvet.
Samuti üksteise julgustamist.
Palve on see, mille tulemusel abi tuleb ülalt.
Seda peab usaldama, et Piibel on tõde
ja et selle kaudu tuleb meile abi.
Seda peab usaldama ja seda saab usaldada.
Olen täiesti kindel, et seda saab usaldada.
Sul on palju jutuajamisi peredega laste elust-olust ja usuteemadest.
Kas tooksid sellest mõne näite?
Mulle meenub üks hiljutine lugu.
Üks usklik pereisa võttis minuga ühendust.
Ta oli mures selle pärast,
et ta naise vend või keegi lähisugulane
oli teinud lastekaitsesse avalduse, et nende peres väärkoheldakse lapsi;
et neid tutistatakse ja nende peale karjutakse.
See viis selleni,
et Hämeenlinna lastekaitse kutsus vanemad vestlusele.
See isa võttis minuga ühendust
ja küsis, kuidas nad saaks selle asja lahendatud;
et mida nad peaksid seal rääkima?
Nendega tutvudes mõistsin, et seal ei saa sellist asja olla;
et see on rumal jutt,
kuna tegu oli armsa usklike perega.
On arusaamatu, et selliseid avaldusi tõsiselt võetakse.
Lugu lõppes sellega,
et palvetasin nende eest ja andsin neile nõu,
julgustades neid, et ei maksa muretseda.
Aeg on läinud nii kiiresti, et annan sulle nüüd vaba sõna.
Tahan lühidalt öelda kolme asja.
Tahan öelda sulle, kes sa seda saadet vaatad
ja mõtled, et su elu on nii sõlmes,
et midagi ei saa ega tasu enam teha ja liiga palju on läinud lörri.
Tahan sulle meelde tuletada,
et Jeesus tuli, et mitte ükski - sh sina,
et mitte ükski, kes Temasse usub, ei hukkuks, vaid tal oleks igavene elu.
Seda mõtet tasuks võtta tõsiselt. See on Jumala Sõnas kirjas.
Teiseks tahan oma kogemusele viidates
meelde tuletada,
et sina, kellel sul on kõik hästi,
aga ajalikus elus paistab midagi puuduvat,
pea meeles, et Jumal on igasse ühte meisse
pannud igatsuse igaviku järele.
Igaühe meie sees on tühimik, mida vaid Jeesus saab täita.
Lase Jeesusel täita see tühi koht ja leia oma ellu see suund ja eesmärk!
Tahan veel neile, kes on oma elus kitsikuses,
tuletada Psalmide abil meelde, et:
"Issand on ligi neile, kes on murtud südamelt
ja päästab need, kellel on rusutud vaim."
Aitäh Matti!
Siin olid lohutavad sõnad meile kõigile.
Peaksime teadma,
et meil on taevane Isa, kes kannab meie eest hoolt.
Aitäh ning õnnistust sulle ja su perele! - Aitäh!
Kui soovid toetada Eesti TV7 tööd, helista 900 1770 (kõne hind 10 euri).
Võid annetada ka pangaülekandega, leides me andmed www.tv7.ee Aitäh!
Tõlge: Raul Jürimaa