Tervetuloa Isännän pöydässä ohjelmaan. Olen Martti Ojares ja -
tänään vieraanani on Miko Puustelli. Tervetuloa Miko. - Kiitos Martti.
Tulemme tekemään 2 ohjelmaa, koska sisältöä on niin paljon.
Hyvä jos saadaan kahteen ohjelmaan mahtumaan.
Pyhä Henki ohjatkoon meitä. Isännän pöydässä on tapana kysyä -
lapsuudesta ja nuoruudesta ja millainen oli koti.
Käytkö tätä lyhyesti läpi.
Olen syntynyt -76 eli olen 45-vuotias. Olen syntynyt uskovaiseen kotiin.
Syntymäpaikka on ollut Vääksy, jossa isä oli -
Vesivehmaan säiliövalmistajalla töissä.
Aika pian hän jäi kiertäväksi julistajaksi.
Muutettiin Pohjanmaalle -79, -
jossa isä aloitti seurakunnan pastorina Kauhajoella.
Siellä oltiin 10 vuotta.
Uskovaiseen kotiin synnyin. Tosi turvallinen ja rakastava koti on ollut.
Sanoit, että olit 10-vuotias, kun tulitte Kauhajoelle.
Ennen ohjelmaa kävimme läpi elämääsi. Sinulle tapahtui -
jotain hyvin merkittävää 8-vuotiaana. Käytkö läpi, mitä silloin tapahtui?
Kauhajoen helluntaiseurakunta järjesti Nummijärvellä -
kesäisin lastenleirejä.
Leireillä oli illalla mahdollisuus mennä ns. yläsaliin.
Oli vintti, jossa sai rukoilla.
Yksi syy siihen, että halusin mennä, oli se, että sai valvoa pitempään.
Muistan erään kerran, kun olin 8-vuotias ja rukoiltiin.
Jossain vaiheessa me lapset alettiin siunata toinen toisiamme -
ei aina ehditty edes laittaa kättä otsan päälle, -
kun Jumalan voimasta mentiin pitkin pituuttaan.
Muistan tilanteen, kun Jumalan voima kosketti ja uusin kielin -
aloin puhumaan sitä, mitä Henki puhuttavaksi antoi.
Yöllä asuntovaunussa, omassa makuupussissa, vielä puhuin kielillä.
Se oli voimakas kokemus, tosi tärkeä ja arvostan sitä kokemusta kovasti.
Sinä täytyit Pyhällä Hengellä.
Sitä moni koko elämänsä pyrkii saamaan ja sinä sait jo 8-vuotiaana.
Kyllä. Se jotenkin jäi mieleen, että ihan lapsena palveltiin.
Uskonkin näin, että Jumala haluaa käyttää kaikenikäisiä, -
että valtakunta menee eteenpäin. - Sanoit, että ollessasi 10-vuotias -
perhe muutti Kouvolan suuntaan ja tuli jokin muutos.
Käytkö sitä läpi. - Olin 12-13-vuotias, kun muutettiin.
Menin yläasteelle.
Niissä vaiheissa, oikeastaan jo nelos-, viitos- ja kutos-luokalla -
alkoi kiinnostamaan kaikennäköiset asiat.
Jollain tavalla minua myös kiusattiin uskosta.
Siinä ehkä ajauduin siihen, että halusin näyttää, -
että en minä nyt niin raju uskovainen ole.
Se vaikutti päätöksiin ja valintoihin. Kaikennäköistä kokeiltiin, -
tupakkaa jo ala-asteella.
Kun muutimme -89 Kymenlaaksoon, isä aloitti Kouvolassa työntekijänä.
Me asuttiin Kuusankosken puolella.
Kuusankoskella minulla ei ollut uskovaisia ystäviä.
Näen, että se on ollut yksi merkittävä asia.
Totta kai jokainen vastaa omista valinnoista.
Siellä vahvemmin tuli mukaan se, että piti esittää jotakin.
Alkoholia ja muuta tuli kuvioon. Tein yläaste-ikäisenä, -
varmaan 7. luokalla valinnan, että nyt Jeesus hommat loppuu.
Se oli vahva tietoinen päätös, että nyt lähdetään maailmaan.
Kun ajatellaan tätä päivää, jolloin us- kovia nuorissa on äärimmäisen vähän.
Alle kolmekymppisistä alle 10 %.
Voi kuvitella, kun ihmiset muuttavat paikasta toiseen, niin joutuvat -
samalla tavalla ympäristöön missä ei ole uskovaisia.
Kyllä. Se on tosi tärkeää, että on uskovia ystäviä ja seurakuntayhteys.
Ei vain lapsilla ja nuorilla vaan kaikenikäisillä.
Vihollinen on kuin kiljuva jalopeura ja haluaisi nielaista jokaisen.
Kun olet yksin, on se paljon helpompaa.
Tulit 20-vuotiaaksi, kävit armeijan ja olit edelleen uskosta osaton.
Vanha oli kadonnut. - Kyllä.
Mitä tapahtui parikymppisenä ja sen jälkeen?
Me oltiin jo perustettu perhe Ninni vaimon kanssa.
Se oli vuonna -99, kun tuli Suomesta tieto, -
että sisko on tehnyt uskonratkaisun ja myös hänen miehensä.
Se jollakin tavalla varmasti vaikutti, en muista kuinka paljon -
mutta totta kai se puhutti, kun tuli tieto, että sisko on tullut uskoon.
Siitä muutama päivä, tämän tiedon jälkeen, hyvä ystävä Lasse Ripatti, -
Floridan kotikirkon nuorisopastori kutsui minut syömään, -
ja muutaman muunkin uskovaisen nuoren.
En lähtenyt ajatuksella, että tulen uskoon vaan -
lähdin, koska Lasse oli pyytänyt ja arvostin häntä.
Ajattelin mennä syömään ja viettämään äijä-ilta.
Siellä Lasse valmisteli ruokaa ja yhtäkkiä kysyi tutun kysymyksen, -
"Miko, annatko tänään elämäsi Jeesukselle?".
Olin ruokapöydän ääressä ja odotin ruokaa.
Jostain sain voiman ja rohkeuden sanoa, että mikä ettei.
Ne vaan tulvahti sisältäni ja olin itsekin hämilläni.
Ympärillä oli uskovaisia nuoria ympärillä, -
niin hehän olivat tosi innoissaan ja tulivat heti, että nyt Miko siunataan.
Polvistuin nojatuolia vasten ja veljet väkevästi rukoilivat minun puolesta.
Jopa hymyilytti, kun he olivat niin innokkaita.
Huudettiin kovaa ja räkä lensi niin sanotusti.
Kun nousin ylös, niin ihan käsittämätön syvä tietoisuus, -
että nyt tiedän, että asiat ovat kunnossa Jumalan kanssa.
Pelastusvarmuus, rauha ja tyhjyys oli täyttynyt.
Se mullisti ja muutti koko elämäni. - Ehkä minultakin jäi huomioimatta, -
että Kuusankoskelta muutit USA:n Floridaan.
Eli olit perheesi kanssa siellä.
Kyllä. Ensimmäisen kerran muutin Floridaan -94 vanhempien kanssa.
Yhdysvalloissa olen asunut elämästäni 7 vuotta.
Kolme lapsistamme on syntynyt siellä.
Tässä jotenkin minulle tulee voimakasti tämä ajatus.
Kuten sanoin, olin lapsena uskossa ja sain voimakkaan kokemuksen, -
kun täytyin Pyhällä Hengellä. Vaikka oli voimakas kokemus -
Pyhästä Hengestä, että Jumala on todellinen, ja syvä tietoisuus, -
että Jeesus on synnit antanut anteeksi, -
silti tietoisesti päätin etten seuraakaan Jeesusta.
Koen, että kun tulin 22-vuotiaana uskoon, en puhu uudistumisesta -
vaan uskoon tulosta, koska ajattelen että ihminen voi valita toisin -
sen jälkeen, kun on antanut elämänsä Jeesukselle.
Tein päätöksen, että nyt Jeesus-hommat loppuu.
Sitten Jumalan armosta, 22-vuotaana -
sain vastata kutsuun 'olisiko tänään se päivä?'
Sitä päivää en ole katunut. Vain sitä, etten tehnyt sitä aiemmin.
Arvostan niitä, jotka uhraavat elämänsä ja seuraavat Jeesusta.
Kun ihmiset sanovat, ettei heillä ole todistusta, -
kun ovat aina olleet uskossa, sanon, ettei suurempaa todistusta olekaan, -
kuin palvella koko ikänsä Jeesusta ja seurata Häntä.
Olit Amerikassa ja halusit monia asioita.
Lähteäkö Suomeen vai mikä on tulevaisuus?
Laitoit ikään kuin villoja Jumalalle montakin kertaa.
Käytkö niitä läpi, mitä sinulla oli? - Yksi voimakas kokemus oli, -
kun isäni oli saarnannut Gideonista ja villoista.
Se on tuttu meille kaikille, kun villat oli märkänä ja maa kuiva ja toisinpäin.
Koin, kun Jumala oli jo lapsena kutsunut, -
että Jumala kutsui minut jo pikkupoikana herätyssaarnaajaksi.
Saarnaaja voi olla vieras sana jollekin.
Tällainen kutsumus oli ja olin vähän aikaa sitten tullut uskoon.
Isä saarnasi hyvän saarnan ja olin liikennevaloissa, edellä oli 2 autoa.
Siinä oli varsinaiset valot ja vielä junarata, -
jossa oli portti/puomi ja siinä omat valot.
Siinä sanoin Jumalalle mielessäni, "Jos minusta tulee saarnamies, -
niin anna tuon portin mennä edestäni kiinni.
Jos se ei mene, niin minusta tulee venekauppias".
Se oli hetkellinen ajatus mikä tuli yhtäkkiä.
Ne vihreät valot syttyivät ja autot lähtivät edestä liikkeelle.
Ajattelin, että arvasin, venekauppias on ihan hyvä.
Heti kun ne kaksi autoa oli mennyt, syttyi puomille punainen valo.
Floridassa hirveä kilikali ääni alkaa kuulumaan.
Tunnustan, että normaalisti olisin painanut kaasua.
Oli vähän aikaa, kun kilikali alkoi. Vasta hetken päästä puomi sulkeutui.
En voinut lähteä, Jumalan voima tuli ylle ja jäädyin siihen paikalle.
Puomi meni kiinni, odottelin junaa ja sillä kertaa junaa ei tullut.
En tiedä tarkalleen kuinka kauan meni, koska ajantaju hävisi kokonaan.
Puomi oli hetken alhaalla, nousi ylös ja valot vaihtuivat vihreäksi.
Ajoin vähän matkaa mutten pystynyt ajamaan kuin 200 m, oli pakko -
mennä tien viereen, koska Jumalan voima oli konkreettisesti läsnä.
Se oli vahvistus ja haluan sanoa, että vahvistus ei tullut siksi, että olisin -
suuri uskossa vaan Jumala halusi vain vahvistaa pientä uskoani.
Tarvitsin alkumetreillä tämän kokemuksen.
Minulle tulee mieleen, kun kuuntelen tätä, -
että miten reaaliaikaisesti, joka sekunti -
Pyhä Henki tietää mitä sinäkin ajattelet.
Et sanonut sitä ääneen vaan ajatuksissa sen sanoit.
Nämäkin rekisteröitiin ja toimittiin -
Jumalan valtakunnan edun mukaisesti. - Kyllä.
Kun me ymmärtäisimme tämän, miten meitä seurataan.
Miten Pyhyys ja Jumala seuraavat meitä.
Yhtä lailla varmasti voi ajatella, että myös pahuus etsii tilanteita -
päästäkseen estämään uskoon tuloa.
Kyllä. Ja kun tulin uskoon, niin vielä viisi vuotta vaimon kanssa -
Floridassa olimme molemmat työelämässä.
Minulla oli rakennusfirma, vaimo oli töissä pankissa.
Koko ajan sydämessä paloi kutsu ja into päästä tekemään enemmän.
Palvelin kotikirkossa monissa työmuodoissa.
Jotenkin koin, että palvelutehtävä ei ole kumminkaan Floridassa -
vaan on jossakin muualla. Tietyllä tavalla koin poltetta Suomeen.
5 vuotta oltiin oltu uskossa, meillä oli 3 lasta, niin yhtäkkiä sain valtavan -
vision lähteä Suomeen raamattukouluun.
Olihan se aika mullistavaa koko perheelle.
Floridassa ja Amerikoissa on hyviä raamattukouluja -
mutta sydän paloi Suomeen.
Näissä vaiheissa Jumala monin tavoin rohkaisi meitä, -
että on ihan oikea suunta, lähtekää Suomeen.
Kun tätä kerrot, että nimenomaan lähdet Suomeen, koska sinulla -
olisi ollut leveämpi leipä ja monella tavalla hyviä raamattukouluja.
Jokin tarkoitus Jumalalla oli varmaan, että perheesi kanssa tulit Suomeen.
Kyllä ja nyt jälkeenpäin tietysti on helpompi nähdäkin se.
Silloin näissä vaiheissa itsekin alussa mietti, -
että onko Jumalan tahto lähteä perheenä.
Jumala alkoi puhumaan moninaisten asioiden kautta.
Kerran vaimo mietti, Ninnille vaan terveisiä.
On hyvä, että vaimoilla on jalat maassa ja sydän taivaassa.
Vaimo mietti, miten talous, koska laskettiin, että lähtiessä -
meillä on varaa viedä auto velattomana.
Saadaan kontti ja matkaliput mutta sitten ei ole mitään.
Miten me tullaan toimeen? Hän näki yöllä unen, jossa hän oli kaivolla.
Mieshenkilö tuli hänen luokseen ja alkoi lappaamaan seteleitä käteen.
Se oli rohkaisu Ninnille, että Jumala pitää huolen.
Sen tilanteen jälkeen laitettiin talo myyntiin ja talo meni heti kaupaksi.
Olin päättänyt, että huomenna laitetaan myyntiin, -
niin naapuri tuli, että mitä sinä täällä puutarhassa?
En ollut hirveän hyvin puutarhaa hoi- tanut ja hän kysyikin laitatko myyntiin.
Kun sanoin, että huomenna laitan, niin hän sanoi -
"Älä laita, sillä ystävä tulee tänään." Teimme kaupat.
Kun olimme juhlistamassa kauppaa vaimon kanssa ja tuli laskun aika, -
tarjoilija tuli sanomaan, että joku halusi maksaa ruokamme.
Hän ei halunnut ilmoittaa itseään mutta halusi tehdä tämän palveluksen.
Se oli merkki, että Hän pitää meistä huolen.
Vein auton öljynvaihtoon ja kun öljyt oli vaihdettu, -
manageri tuli sanomaan, että tämä on sinulle ilmainen.
Vau, mahtava! Hän vielä sanoi, että osta vaimollesi viinipullo ja kukat.
Sanoin, että mahtavaa, huomenna on hänen syntymäpäivä.
Minäpä ostan kukat. En muista ostinko, taisin ostaa.
Minulla oli yksi saarnapuku.
Ajattelin, että Suomessa saarnaajalla pitää olla puku kuosissa.
Vein sen pesulaan ja kun hain sitä, omistaja sanoi, että maksettu on.
Ymmärsin, että vaimo oli etukäteen maksanut.
Menin autoon ja sanoin että olitkin maksanut. 'Ei, ei hän ole maksanut'.
Emme selvittäneet, että oliko vahinko mutta otettiin sekin Jumalan kädestä.
Viikon sisällä tapahtui tällaisia isoja asioita.
Se antoi rohkeutta ja tänään asutaan täällä perheenä ja ollaan kiitollisia.
Itse asiassa perheeseenne on syntynyt 9 lasta. - Kyllä.
Yksi kutsuttiin taivaan kotiin. - Kyllä.
Vanhin tyttö, Julia on siirretty kirkkauteen. Hänet on ylennetty.
7-vuotiaana, 2005 hän kuoli äkilliseen sairauteen.
Muistan sen. Kuulin siitä rukousaiheena.
Olet jossakin tilanteessa kertonut, -
että se oli teille kova paikka ja ihan uskoakin ravisteli.
Kyllä se oli. Olimme juuri tulleet vuonna 2004 Suomeen.
Olin käynyt Ison kirjan raamattukoulun peruskurssin.
Sain kutsun Ilmajoen helluntai- seurakuntaan toiseksi työntekijäksi.
Siellä oltiin juuri aloitettu ja tyttö kuoli heti näissä vaiheissa.
Kyllä siinä tuli jotenkin sellainen tunne, -
että kun lähti täysillä Jumalaa palvelemaan, niin tuli vastoinkäymisiä.
Usein näin onkin. Kun seuraa kokosydämisesti Jeesusta, -
tie ei ole helppo, mutta se on paras tie ja Jeesus pitää huolen.
Kun tyttö oli nukkunut pois, rukoiltiin ihmettä, että hän heräisi kuolleista.
Yksi kaveri otti yhteyttä, että pitäisi päästä rukoilemaan tytön puolesta, -
että heräisi henkiin. Olen tottunut, että kun Jumala puhuu ja vaikuttaa -
niin minulle laskeutuu rauha. Sillä kertaa tuli rauhaton olo.
Lappeenrannan helluntaiseurakunnan nykyinen pastori Mika Turunen -
on siskoni mies. Pyysin häntä rukoilemaan kanssani.
Olimme Ilmajoen helluntaiseura- kunnan rukoushuoneella.
Sanoin, että lukitaan ovet, mennään rukoilemaan -
ja tullaan yhteen, kun Jumala on puhunut.
Mika tulee ja nyökkään Mikalle, että mitä Jumala sanoi sinulle?
Mika oli kysynyt Jumalalta, mitä Julia haluaa?
Jumala sanoi, että haluaa olla perillä. Jumala sanoi minulle samat asiat.
Ei hän halua palata, hänellä on paras osa ja hyvä olla.
Se oli vahvistus siitä, että Jumala tekee aina oikeita ratkaisuja.
Kaikkea emme ymmärrä, eikä tarvitsekaan, mutta voimme -
vaikeissakin hetkissä turvautua siihen, että Jumalalla on kaikki hanskassa.
Hän pitää omistaan huolen.
Eikä nämä ihmeet, mitä olet avannut, jääneet siihen.
Niitä on ollut tähän päivään asti.
Lähdetäänkö loppuosassa vielä käsit- telemään palvelutyötäsi sen jälkeen.
Minähän aloitin 2004 ensimmäisen varsinaisen -
seurakuntatyöntekijän paikan Ilmajoella, jossa toimin 3 vuotta.
Lapsi- ja nuorisotyö oli päävastuualueena.
Toimin myös 9 vuotta Uuraisten helluntaiseurakunnan pastorina.
Millaista oli ensimmäiset vuodet ja Uuraisissa, missä olitte 8 vuotta?
9 vuotta oltiin Uuraisilla.
3 ensimmäistä vuotta pääpaino oli lapsi- ja nuorisotyössä.
Todella tykkäsin ja arvostan tänä päivänä todella paljon.
Joskus olen kuullut jonkun sanovan, että olen vain nuorisopastori,
vain nuorisotyöntekijä tai lapsityöntekijä.
Minä arvostan sitä työtä kaikista eniten.
Kuka vaan pystyy puhumaan aikuisille, joilla on jo tietynlainen suodatin ja -
on tietynlainen ymmärrys Raamatusta.
Mutta lapsille puhuessa - nehän imevät kuin sieni.
Se on tosi iso ja tärkeä vastuu. Ne ketkä palvelee lapsityössä, -
ovat todella saaneet Jumalalta kutsun ja se on tosi arvokas kutsu.
Itse koen, kun olin 3 vuotta lapsi- ja nuorisotyössä, -
että kumminkin kutsumus on enemmän evankelista ja paimen.
Uuraisilla varsinkin tasapainottelin -
ja kyselinkin Jumalalta olenko paimen vai evankelista.
Vuosien jälkeen totean -
saaneeni nämä molemmat talentit ja virat Jumalalta.
Joskus kestää vuosia, että löytää Jumalan kutsun -
ja nimenomaan sen, mihin Jumala on sinut armoittanut.
Toisaalta kutsu myös elää ja sehän on mahtavaa. Ei kannata lukita -
omaa kutsumusta, että tällä mennään tappiin asti vaan kutsumus myös elää.
Koska Pyhä Henki näkee kumpi asia on tässä tilanteessa se tärkeämpi, -
jotta sielu pelastuu. - Kyllä.
Muistan, kun olin Ilmajoelta siirtymässä -
Uuraisille työntekijäksi.
Pari viimeistä viikkoa töissä oli hirveä polte saada lapsia ja nuoria kasteelle.
Oli tullut paljon lapsia ja nuoria uskoon ja yritin saada heitä kasteelle.
Sitten ajattelin ettei enää ehdi, parin viikon päästä siirrytään pois.
Yhtäkkiä 15 lasta ja nuorta ilmoittautui kasteelle.
Me kastettiin sunnuntaista sunnuntaihin viikon sisällä 15 nuorta.
Jumala puhui tämän asian kautta ettei ole kysymys siitä, -
että me yritetään jotenkin pelastaa ihmisiä tai saamaan kasteelle.
Se on aina Jumalan työ. Jumalaa palvellessa on saanut huomata, -
että mitä enemmän ahkeroi päästäkseen lepoon ja rauhaan, -
sitä enemmän Pyhä Henki pystyy käyttämään, -
että Jumalan valtakunta menee oman palvelutehtävän kautta eteenpäin.
Ajattelen tätä lapsityötä.
Tänä päivänä lapset voivat Suomessa huonosti.
Heille ei kerrota Jeesuksesta.
Pyhäkouluja ei juuri ole eikä kouluissakaan ole aamun avauksia.
Kuitenkin lapsi oppii kieletkin hyvin nopeasti.
Samoin, kun kerrotaan Jumalan Sanaa, niin hän omaksuu sen.
Sitä aikaa ei pitäisi hukata, niin kuin sanoit, se oli sinulle tärkeä. - Kyllä.
Tosi tärkeään rooliin tulevat ihan ydinperheet, isät ja äidit, -
että he pitävät näitä asioita esillä.
Koen itse perheen isänä, että meillä on joka ilta lyhyt iltahartaus.
Se ei ole pitkä. Otetaan pieni raamatunpaikka, -
joko kännykän raamattusovelluksen kautta tai Raamatusta.
Sitten on tapa, että on yksi kiitosaihe ja siunataan jotakin.
Tähän haluan rohkaista ja kannustaa myös isiä ja äitejä.
Pidetään uskoa esillä arjessa.
Se on se, mitä lapset muistavat, kun he näkevät, -
että isä ja äiti arvostavat rukousta ja hengellisiä asioita.
Ihan hyvä olla raamattusovellus kännykässä mutta myös välillä ottaa -
paperiversio esille, joka ei pala tulessakaan.
Miko, viimeiset 2 minuuttia on käynnissä.
Nyt sinulla on vapaan sanan paikka.
Mitä Pyhä Henki sanottavaksesi antaa, ole hyvä. - Kiitos.
Sydämelläni on aina ollut ihmiset ja pelastuminen.
Elämän tarkoitushan on, että Jeesus saa löytää ja pelastaa meidät.
Minun lemppari raamatunpaikka löytyy Roomalaiskirjeestä.
Room. 6:23, jossa sanotaan näin.
"Sillä synnin palkka on kuolema, mutta Jumalan armolahja on -
iankaikkinen elämä Kristuksessa Jeesuksessa, meidän Herrassamme."
Jos lähetystä katsoo henkilö, joka ei vielä ole Jeesuksen oma.
Haluan kannustaa ja rohkaista vastaanottamaan tämän lahjan.
Mutta lahja pitää ottaa vastaan. En voi tehdä päätöstä puolestasi.
Pitää suostua sovintoon, jota Hän tarjoaa Jeesuksessa Kristuksessa.
Jos haluat nyt antaa elämäsi ehdoitta Jeesukselle, -
niin haluan Jumalan palvelija julistaa Jeesuksen nimessä ja veressä -
kaikki syntisi anteeksi ja haastaa yhteiseen uskontunnustukseen.
Sanotaan yhdessä, että Jeesus Kristus on minun elämäni Herra.
Yksi, kaksi, kolme. "Jeesus Kristus on minun elämäni Herra". Aamen.
Aamen. Kiitos, tähän on oikein hyvä lopettaa ensimmäinen ohjelma.
Toisessa tulemme menemään eteenpäin palvelutyössäsi, -
millaisia haasteita ja Jumalan puheita olet kuullut.
Siitä saamme kuulla seuraavassa ohjelmassa. Kiitos. - Kiitos.
Mikäli ohjelmasarja on koskettanut sinua -
voit olla tukemassa ohjelmasarjan tuottamista.
Voit soittaa numeroon 0600-10177 -
tai lahjoittaa ruudussa näkyvälle pankkitilille -
käyttäen viitenumeroa 8617.
Kiitos tuestasi.
Tekstitys: Mauri Porkola