ISANDA LAUAS
Tere tulemast saatesse!
Mina olen Martti Ojares
ja mu tänane külaline on Miko Puustelli.
Tere tulemast Miko! - Tänan Martti!
Me teeme sinuga kaks saadet,
sest sisu on nii palju, et hea, kui see kahte saatessegi ära mahub.
Püha Vaim juhtigu meid siin!
Meie saadetes on kombeks küsida külalise lapsepõlve ja nooruse kohta
ja milline oli tema kodu.
Räägi sellest lühidalt.
Ma sündisin 1976. aastal ehk siis olen 45-aastane.
Ma sündisin usklike kodus.
Minu sünnikoht on Vääksy.
Isa töötas seal ühe veemahuti ehitusel,
aga varsti peale seda sai temast rändjutlustaja.
1979. aastal kolisime Pohjanmaale,
kus isa alustas Kauhajoe koguduses pastorina tööd.
Seal olime umbes 10 aastat.
Ma sündisin usklike perre
ja meil oli tõesti turvaline ja armastav kodu.
Sa olid 10-aastane, kui elasite Kauhajoel.
Kuid sa olid 8-aastane,
kui su elus juhtus midagi märkimisväärset.
Mis siis juhtus?
Kauhajoe nelipühi kogudus
korraldas Nummijärvel suviti lastelaagreid.
Nendes laagrites oli õhtuti võimalus minna nn. "ülemisse saali".
Seal oli pööning, kus sai palvetada.
Üks põhjus sinna minekuks oli see, et siis sai kauem üleval olla.
Mäletan, et olin 8-aastane, kui palvetasime seal.
Mingil ajal me, lapsed, hakkasime üksteist õnnistama.
Jumala väe tõttu ei jõudnud isegi üksteisele käsi otsaesisele panna,
kuna kukkusime Jumala väe all pikali.
Mäletan isegu olukorda, kus Jumala Vaim puudutas ka mind
ja ma hakkasin rääkima keeltes, mida Vaim mulle rääkida andis.
Mäletan veel, kui olin öösel oma autosuvilas ja magamiskotis.
Ka seal rääkisin veel keeltes.
See oli võimas ja ka tähtis kogemus, mida hindan väga.
Sa täitusid Püha Vaimuga
saades selle, mida mõni üritab kogu oma elu saada.
Sa said selle juba 8-aastaselt. - Jah.
Veel jäi meelde see, et teenisime seal lastena.
Usun, et Jumal tahabki kasutada igas vanuses inimesi selleks,
et Tema riik areneks edasi.
Rääkisid veel, et su pere kolis Kouvola kanti,
kui olid 10-aastane.
Siis tuli mingi muutus. Mis see oli?
Olin tegelikult 12-13-aastane, kui kolisime.
Läksin siis põhikooli.
4., 5. ja 6. klassis hakkasid mind igasugused asjad huvitama.
Mingil määral mind isegi kiusati usu pärast.
Siis tahtsingi näidata, et ega ma nüüd nii raju usklik ka pole.
See mõjutas ka mu valikuid.
Nii näiteks proovisin suitsu, mida tegin küll juba algkoolis.
1989. a. kolisime Kymenlaaksosse ja isa alustas tööd Kouvolas.
Me elasime Kuusakoski poolel, kus mul polnud usklikke sõpru
ja ma näen, et see mõjutas väga palju.
Muidugi vastutab igaüks ise oma valikute eest,
kuid seal pidin kuidagi eriti tugevalt end kellegina tõestama,
mistõttu tulid mängu alkohol ja muud asjad.
7. klassis tegin otsuse,
et lõpetan nüüdsest Jeesusega tegelemise ära.
See oli tugev ja teadlik otsus: "Nüüd lähen maailma!"
Tänapäeval on Soomes usklikke noori väga vähe.
Alla 30-aastaste seas alla 10%.
Võib ette kujutada,
et kui inimesed kolivad ühest kohast teise,
siis nad satuvad ühel või teisel moel keskkonda, kus pole usklikke.
Just.
See on väga tähtis,
et oleksid usklikud sõbrad ja ühendus kogudusega.
Mitte ainult lastel ja noortel, vaid kõigis vanuses inimestel.
Piibel ütleb, et saatan on nagu möirgav lõvi,
kes tahab igat ühte meist alla neelata.
Ja kui sa oled üksi, siis on see talle palju kergem.
20-aastasena käisid sõjaväes.
Sul polnud usuga endiselt mingit pistmist.
Kõik see vana oli kadunud. - Jah.
Aga mis juhtus peale 20-eluaastat?
Lõime koos abikaasa Minniga pere.
1999. aastal tuli Soomest teade, et mu õde oli saanud usklikuks.
Samuti ka tema mees.
See mõjutas mind teatud moel.
Ma ei mäleta, kui palju see mõjutas,
aga muidugi see kõnetas mind, kui sain teate, et õde sai usklikuks.
Mõni päev peale seda kutsus mu hea sõber Lasse Ripatti,
kes oli tollal Florida kodukirikus noortepastoriks,
mind enda juurde sööma.
Peale minu veel mõne teisegi uskliku noore.
Ma ei läinud sinna selle mõttega, et nüüd saan usklikuks.
Läksin, kuna Lasse kutsus ja ma hindasin teda.
Mõtlesin, et lähen sööma
ja veedame seal koos nn "meeste õhtut".
Lasse tegi süüa
ja küsis siis väga tuttava küsimuse, mida ta oli mu käest varemgi küsinud:
"Miko, kas annad täna oma elu Jeesusele?"
Istusin laua taga ja ootasin oma toitu.
Kuskilt sain väe ja julguse öelda sellised sõnad:
"Aga mis siis, kui ei anna?"
Need sõnad tulvasid iseenesest mu suust
ja ma olin ise ka hämmingus.
Aga usklikud noored mu ümber olid väga innukad.
Nad tulid kohe mu juurde ja ütlesid: "Miko, nüüd me õnnistame sind!"
Põlvitasin tugitooli vastu
ja vennad palvetasid mu eest vägevalt.
Mind ajas lausa naerma, et nad olid nii innukad.
Seal hüüti valjult.
Aga kui ma püsti tõusin, oli mul teadmine selle kohta,
et nüüd on mul Jumalaga asjad korras.
Mul oli suur päästekindlus ja rahu
ja tühjus, mida olin varem kogenud, oli kadunud.
See oli pöördepunkt, mis muutis kogu mu elu.
Enne jäi märkimata, et sa elasid küll Kuusankoskis,
aga kolisid siis USA'sse Floridasse. - Jah.
Elasid enne seda koos perega seal. - Jah.
Kolisin esimest korda Floridasse koos vanematega 1994. aastal.
Elasin USA's 7 aastat oma elust
ja kolm me lastest sündisid samuti seal.
Mõtlen siinkohal sellele, et olin ju lapsena usklik
ja sain lapsena tugeva kogemuse ning täitusin Püha Vaimuga.
Kuid isegi, et mul oli Pühast Vaimust ja Jumala reaalsusest tugev kogemus
ja teadmine selle kohta, et Jeesus on mu patud andestanud,
tegin ometi valiku ja teadliku otsuse mitte järgida Jeesust.
Nii et, kui ma siis 22-aastaselt usklikuks sain,
polnud küsimus usu uuenduses, vaid siiski usklikuks saamises,
sest ma usun, et inimene võib ka teistmoodi valida
peale seda, kui on oma elu Jeesusele andnud.
Minu puhul see just nii oligi,
et olin otsustanud lõpetada ära kõik Jeesusega seonduva.
Aga 22-aastaselt
sain Jumala armu läbi vastata Tema kutsele
ja ma pole seda päeva kahetsenud.
Ainuke, mida kahetsen, on see, et ma seda otsust varem ei teinud.
Hindan väga neid inimesi,
kes on kogu elu ustavalt Jeesust järginud.
Inimesed ütlevad vahel, et neil pole mingit tunnistust,
sest nad on kogu elu usklikud olnud.
Ma aga ütlen selle peale, et suuremat tunnistust ei saagi olla,
sest nad on kogu aeg teeninud ja järginud Jeesust.
Olid tollal Ameerikas, kus juhtus palju asju.
Seal mõtlesid ka oma tuleviku üle ja seda, kas minna Soome?
Nii panid Jumala ette mitmeid kordi villad maha.
Millised villad need olid?
Üks suur võimas kogemus oli peale seda,
kui mu isa oli jutlustanud Gideonist ja villadest.
See on meile tuttav lugu,
kui villad olid märjad ja maa oli kuiv või teinekord ka vastupidi.
Mul oli selline tunne,
et kui Jumal mind kunagi lapsena kutsus,
siis Ta kutsus mind ärkamisjutlustajaks.
Jutlustaja võib paljude jaoks olla võõras sõna.
Väikese poisina oli mul kutsumus - ärkamisjutlustaja.
Olin just usklikuks saanud ja isa oli jutlustanud hea jutluse.
Olin valgusfoori taga ja mu ees oli 2 autot.
Seal olid põhituled ja siis veel raudteeharu,
kus oli tõkkepuu ja sellel veel ooma tuled.
Ütlesin seal mõtteis Jumalale: "Kui minust saab jutlustaja,
lase sel tõkkepuul mu ees kinni minna."
Ja ma jätkasin: "Kui see ei lähe kinni, saab minust paadikaupmees."
Selline hetkeline mõte mis ootamatult tekkis.
Korraga süttisid rohelised tuled ja autod asusid liikvele.
Mõtlesin siis: "Paadikaupmees, see on tore!"
Kui 2 autot liikuma hakkasid, süttis tõkkepuul punane tuli.
Floridas toimub see veel väga koleda häälega.
Tegelikult oleksin saanud rohkem gaasi anda,
sest selle kolinani oli veel veidi aega.
Varsti läks tõkkepuu kinni.
Mul polnud enam kuhugile minna.
Jumala vägi tuli mu üle ja ma tardusin sinna paigale.
Tõkkepuu läks mu ees kinni ja ma ootasin rongi.
Sel korral aga rongi ei tulnudki.
Ma ei tea, kaua seal läks, sest mul kadus mingil hetkel ajataju.
Tõkkepuu oli natuke aega all ja tõusis siis üles.
Tuled läksid roheliseks ja ma hakkasin edasi sõitma.
Ma ei suutnud sõita rohkem, kui 200 m.
Siis pidin tee äärde seisma jääma,
sest Jumala vägi oli nii konkreetselt kohal.
Ja see oli mulle ka kinnituseks.
Tahan öelda kõigile inimestele,
et kinnitus ei tulnud selle pärast, et mul olnuks suur usk,
vaid Jumal tahtis kinnitada mu väikest usku.
Vajasin neid algusmeetreid ja seda kogemust.
Kui seda kuulan, mõtlen sellele,
et Püha Vaim teab reaalajas igal sekundil, mida sa mõtled.
Sa ei öelnud seda kõva häälega välja,
vaid sa ütlesid seda oma mõtetes.
Needki registreeriti ja toimetati vastavalt Jumalariigi korrale.
- Just.
Kui me vaid mõistaks, kuidas meid jälgitakse.
Kuidas pühadus ehk Jumal meid jälgib.
Samamoodi jälgib meid ka kurjus, et see pääseks takistama meid,
et me ei saaks usklikeks.
Kui ma sain usklikuks,
olime veel 5 aastat koos naisega Floridas tööl.
Mul oli ehitusfirma ja naine töötas pangas.
Mul põles kogu aeg südames see kutse ja ind,
et peaks midagi rohkem tegema!
Teenisin kodukirikutes mitmetes tööharudes.
Siiski kogesin, et mu tööpõld pole enam seal Floridas,
vaid see on kuskil mujal.
Teatud moel tundsin põletust Soome suunas.
Olime 5 aastat usklikud olnud ja meil oli 3 last.
Siis äkki sain tugeva nägemuse: "Me läheme Soome piiblikooli!"
See oli pöördeline aeg me pere jaoks.
Floridas ja Ameerikas on häid piiblikoole,
aga mu süda põles siiski Soomele.
Jumal julgustas meid, et see on õige suund.
"Minge aga Soome!"
Mõtlen sellele, kuidas rääkisid, et plaan oli just Soome tulla,
sest sul oleks palju lihtsam olnud jääda USA'sse,
kus ongi paljud häid piiblikoole.
Aga Jumalal oli mingi eesmärk, et te perega just Soome tulite.
Jah.
Tagantjärgi on seda palju lihtsam näha,
kuigi tookord ikka mõtlesin,
kas see ikka on Jumala tahe, et me läheme?
Jumal hakkas seda meile mitmete asjade kaudu rääkima.
Mäletan, et mu naine hakkas nende asjade peale mõtlema.
Minnile palju tervisi!
On tore, et mu naisel on jalad maas ja süda taevas!
Mu naine mõtles ka majandusliku poole peale.
Ta tegi arvutusi,
et meil on varana vaid auto, mis oli välja ostetud,
mille eest oleksime saanud konteineri ja lennupiletid
ja olnukski kõik.
"Kuidas me toime tuleme?"
Ta nägi öösel unenäo, kus ta oli kaevul.
Ta juurde tuli üks mees,
kes hakkas tema kätte raha kupüüre lugema.
See oli Minnile julgustuseks, et Jumal kannab meie eest hoolt.
Peale seda panime maja müüki, mis läks kohe kaubaks.
Me ei jõudnud seda isegi müüki panna.
Otsustasin, et homme panen selle müüki.
Naaber tuli mu juurde ja küsis, mida ma aias teen,
sest enne seda polnud me aed eriti hästi hoitud.
Ta küsis, kas paneme maja müüki? Ütlesin, et homme panen.
Ta ütles: "Ära pane, sest mu sõber tuleb täna vaatama."
Ta tuligi ja me saime kaubale.
Tähistasime naisega seda müüki.
Siis tuli ettekandja ja ütles:
"Keegi soovib maksta teie söökide eest."
Ta ise ei tahtnud ennast ilmutada, aga tahtis teha meile sellise teene.
See oli märk Jumalalt, et Jumal kannab meie eest hoolt.
Siis viisin auto õlivahetusse.
Kui õli oli vahetatud, tuli juhataja ja ütles:
"Hei, see on sulle tasuta!"
Mõtlesin: "Ohoh, mida värki? Vägev värk!"
Ta ütles veel, et ostaksin naisele veinipudeli ja lilled.
Mõtlesin: "Õige!
Homme on mu naisel sünnipäev, mistõttu ostan lilled."
Ma vist ikka ostsin ka.
Siis oli mul üks jutlustaja rüü.
"Kui Soomes jutlustama hakkan, peab see rüü mul seljas olema."
Viisin selle pesulasse.
Kui ma sellele järgi läksin, öeldi, et selle eest on juba makstud.
Arvasin, et mu naine oli selle eest juba ette maksnud.
Läksin autosse ja küsisin talt, kas ta maksis selle eest?
Ta polnud midagi maksnud.
Ainuke, mida ma mõtlesin, oli,
et me ei läinud selgitama, kas seal oli ka kahjustusi?
Võtsime ka selle Jumala käest.
Need suured asjad juhtusid kõik ühe nädala jooksul.
See andis meile suurt julgust.
Täna elame perega siin ja oleme tänulikud.
Teie perre on sündinud 9 last. - Jah.
Aga üks neist kutsuti taevakoju. - Jah.
Meie vanim tütar Julia võeti üles kirkusesse, taevakoju.
Ta suri 2005. aastal 7-aastasena äkilise haiguse tagajärjel.
Ma ise ka mäletan seda. Kuulsin sellest, kui palveteemast.
Rääkisid kuskil, et see oli teie jaoks raske koht.
See raputas ka teie usku.
Tulime just 2004. aastal Soome
ja ma lõpetasin just
Soome Suure Raamatu Piiblikooli põhikursuse.
Siis sain kutse minna töötegijaks Ilmajoe nelipühi kirikusse.
Olime seal just alustanud, kui me tütar suri.
Oli selline tunne, et läksime täiega Jumalat teenima
ja siis hakkasid vasturünnakud tulema.
Ja nii tegelikult ongi.
See, et me kogu südamega Jumalat teenime,
ei tähenda, et see tee kerge oleks.
Aga see on parim tee.
Jeesus kannab hoolt.
Mäletan, kui tütar suri,
kuidas palusime enne seda imet, et ta surnuist üles ärkaks.
Siis üks mees võttis ühendust
ja teatas, et ta koges, et peab tüdruku eest palvetama,
et tüdruk taas ellu ärkaks.
Olin harjunud sellega,
et kui Jumal mulle midagi räägib, langeb mu üle rahu.
Seekord aga oli rahutu olemine.
Lappeenranna nelipühi kiriku praegune pastor Mika Turunen
on mu õemees.
Palusin teda koos minuga palvetama. Olime Ilmajoe kirikus samas ruumis.
Ütlesin Mikale, et nüüd paneme mõlemad uksed lukku
ja läheme palvetama.
Saame siis kokku, kui Jumal on meiega rääkinud.
See asi kestis kaua aega.
Mika tuli minu juurde ja ma noogutasin talle,
otsekui küsides, mida Jumal talle rääkis?
Mika ütles, et ta küsis Jumalalt, mida Julia tahab?
Jumal ütles, et Julia tahab olla juba taevas.
Jumal ütles mulle sama: "Julia ei taha siia enam tagasi tulla.
Tal on seal väga hea olla. Tal on parim osa."
See oli kinnitus selle kohta, et Jumalal on alati õiged lahendused.
Me ei saa kõigest aru ega peagi aru saama.
Võime kõigis rasketes olukordades toetuda sellele,
et Jumalal on kõik kontrolli all ja Ta kannab omade eest hoolt.
Need imed, millest oled rääkinud, ei lõppenud sellega,
vaid neid on jagunud tänase päevani.
Saate lõpuosas
uurime su teenistuse kohta Soomes peale seda.
Alustasin 2004. aastal Ilmajoel, kus tegin 3 aastat noortetööd.
See oli mu peamine töö.
Siis olin 9 aastat Uuraiste nelipühi kiriku pastor.
Millised olid need esimesed aastad? Te olite Uuraistes 8 aastat?
Me olime Uuraistes 9 aastat.
Kolmel esimesel aastal oli põhirõhk laste- ja noortetööl.
Mulle see väga meeldis ja ma väga hindan seda.
Kuulen vahel inimesi ütlemas: "Ma olen kõigest noortepastor"
või "Olen ainult noorte- ja lastetöö tegija."
Kuid just seda tööd hindan ma teistest töödest kõige rohkem.
Sest kes meist suudab rääkida täiskasvanud inimesele,
kellel on teatud "filter".
Paljudel meist on teatud arusaam Piibli asjadest.
Kui seda lastele rääkida,
siis nad imavad seda endasse nagu käsn.
See on suur vastutus
ja see on tähtis, et need, kes teenivad lastetöös,
on saanud kutse Jumalalt.
See on väga väärtuslik kutse.
Ma ise kogen, et kui olin 3 aastat laste- ja noortetöös,
oli mu kutsumus siiski evangelist ja karjane.
Uuraistes olles püüdsin leida selles tasakaalu,
mistõttu küsisingi Jumalalt, kas olen karjane või evangelist?
Nüüd, aastaid hiljem, näen,
et mul on olemas mõlemad need talendid ja ametid,
mida kogen Jumala käest saanuks.
Vahel võtab see aastaid, et leida oma kutsumus
ja see, kuhu Jumal sind paneb.
Teisalt see kutsumus elab ja see on võimas.
Ei tasu oma kutsumust lukku panna, vaid see kutsumus ka elab.
Püha Vaim näeb,
kumb pool või asi on selles olukorras tähtsam,
et hing pääseks.
Just.
Mäletan seda ülemineku aega,
kui läksin Ilmajoelt Uuraistele töötegijaks.
Mul jäi veel paar viimast nädalat töötada.
Mul oli hirmus valu
saada need lapsed ja noored ristimisele.
Paljud lapsed ja noored said usklikeks
ja ma püüdsin neid ka ristimisele saada.
Mõtlesin, et enam ei jõua, sest paari nädala pärast lahkun sealt.
Äkitselt pani end ristimisele kirja 15 last ja noort.
Ristisime neid pühapäevast pühapäevani.
Ristisime nädala ajaga 15 noort.
Jumal räägib selle kaudu, et küsimus pole selles,
et üritame inimesi päästa või ristimisele tuua.
See on alati Jumala töö.
Jumalat teenides olen pannud tähele,
et mida rohkem ma askeldan pääsemaks rahu ja vaikuse sisse,
seda rohkem Püha Vaim suudab mind kasutada
nii, et Jumalariigi töö edeneks ja leviks edasi.
Mõtlen tänapäeva lastetöö peale.
Soome lastel läheb halvasti.
Neile ei räägita Jeesusest.
Pühapäevakoole on üsna vähe ja koolides pole ka hardushetki.
Kuid nii nagu lapsed õpivad keeled väga kiiresti selgeks,
siis kui rääkida neile samamoodi Jumala Sõna, võetaks ka see omaks.
Seda aega ei tohiks raisku lasta, sest nagu ütlesid, see on väga tähtis.
Jah.
Väga oluline roll on ka peredel - isadel-emadel.
Nemadki peaksid neid asju esil ja au sees hoidma.
Ma ise pereisana teen seda,
et meil on peres igal õhtul lühike hardushetk.
See pole pikk.
Me võtame sageli ühe Piibli kirjakoha. Võtame selle vahel isegi telefonist.
Seal on olemas Piibli äpp, kust siis võtame ühe kirjakoha.
Meil on kombeks, et meil on üks tänupõhjus
ja siis me õnnistame midagi.
Tahan sellega julgustada isasid-emasid hoidma usku esil,
et see oleks nähtav igapäevaelus.
See on see, mida lapsed mäletavad,
kui nende vanemad väärtustavad palvet
ja teisi vaimulikke asju.
See on väga hea, et telefonides on olemas Piibli äpid,
aga vahel on hea võtta ka Piibli paberversioon kätte,
mis ei põle ka tules.
Meil on nüüd veel 2 minutit jäänud ja sõna on vaba.
Ütle vaatajatele, mida Püha Vaim sulle öelda annab.
Mu südames on alati olnud inimesed ja inimeste pääsemine.
Samuti elu eesmärk, et Jeesus leiaks ja päästaks meid.
Üks mu lemmikkirjakoht on Roomlastele 6:23, mis kõlab nii:
"Sest patu palk on surm,
aga Jumala armuand on igavene elu Jeesuses, meie Issandas."
Kui seda saadet vaatab keegi, kes pole veel Jeesuse oma,
siis tahan sind kannustada ja julgustada
võtma vastu see kingitus.
See kingitus tuleks võtta vastu. Ma ei saa seda sinu eest otsustada.
Sa pead ise nõustuma lepitusega Jumalaga,
mida Ta pakub oma Poja Jeesuse kaudu.
Kui tahad kohe praegu
anda kogu oma elu tingimusteta Jeesusele,
siis Jumala teenijana
tahan Jeesuse vere läbi kuulutada kõik su patud andeks.
Tahan kutsuda meid kõiki ka ühisele usutunnistusele.
Öelgem kõik koos valju häälega: "Jeesus Kristus on minu elu Issand."
1, 2, 3: Jeesus Kristus on minu elu Issand.
Aamen!
Aitäh ja siinkohal on hea lõpetada meie esimene saade.
Teises saates räägime rohkem su teenistusest.
Millised väljakutsed seal on
ja milliseid Jumala kõnetusi oled kuulnud.
Sellest saame teada meie järgmises saates.
Aitäh!
Kui soovid toetada Eesti TV7 tööd, helista 900 1770 (kõne hind 10 euri).
Võid annetada ka pangaülekandega, leides me andmed www.tv7.ee Aitäh!
Tõlge: Raul Jürimaa