ISANDA LAUAS
Tere tulemast saatesse!
Mina olen Martti Ojares
ja mu seekordne külaline on Matti Hernesaho.
Tere tulemast Matti! - Suurimad tänud kutsumast!
Sa oled noor mees ja ma näen, et kannad pastori sümboolikat.
Aga alustagem sellest, kus ja millises kodus sa sündisid?
Sündisin Imatras 1992. aastal.
Mu isa oli piirivalve ohvitser, ema aga klassiõpetaja.
Mul on vanem ja noorem õde.
Me pere oli üsna tavaline luterlik Soome pere.
Usuasjadest meil väga palju ei räägitud,
aga me olime kirikuliikmed.
Usuasjad said meile selgeks eelkõige meie vanavanemate kaudu.
Sa olid üsna noor poiss, kui said isa kohta traagilise uudise.
See asi ei unune kunagi.
Paljud vaatajad on ehk omal ajal lugenud uudist selle kohta,
kui karu tappis mehe.
See juhtus 1998. a. Ruokolahtis.
Meil oli just perega oma maja valmis ehitatud.
Elasime seal noore perena.
Olin siis 6-aastane, kui isa selles õnnetuses hukkus.
- Seal oli emakaru koos poegadega ja su isa oli parasjagu jooksmas.
Jah.
Isa oli sõjaväelane,
aga harrastas innukalt ka orienteerumist.
Sellelt õhtujooksult ta enam kunagi ei naasenudki.
See oli traagiline uudis ja seal polnud enam midagi teha.
Mul on olnud saatekülalisteks palju selliseid mehi,
kes on erinevatel põhjustel olnud samas olukorras,
et nad on kasvanud ilma isata.
Neil polnud noorusajal oma päris isa.
Aga Jumal oli siiski nii armuline, et sa said omale teise isa.
See polnud küll su oma isa, aga siiski.
Kuidas see oli?
Tulid vist Ida- või Kagu-Soomest läände?
Jah.
Sündides olin Matti Pulkkinen,
aga peale isa surma abiellus ema kiiresti uuesti.
Ta leidis omale uue mehe.
Koos temaga kolisime Lõuna-Pohjanmaale Kauhavale.
Seal käisin ka põhikoolis.
Nii kogen ka, et mu juured on osaliselt tugevalt ka Pohjanmaal.
Alates 7-eluaastast kasvasingi seal.
Millise isa sa endale said? Oli te kodu tasakaalukas?
Kodus oli erinevaid asju.
Oli tasakaalukaid ja ka vähem tasakaalukaid asju.
Mu uus isa suri siis, kui olin 16. Ta suri ajuverejooksu tõttu.
Seetõttu on nii mu ema kui kogu pere elanud üle väga traagilisi aegu.
Kuid ka me uus kodu oli selline tavaline.
Isa oli töömees. Ta oli ehitaja.
Ta oli pärit sotsialistlikust perest.
Selles peres polnud usuasjad nii aukohal.
Nii tekkis meiegi perele teine taust, kuigi elasime Pohjanmaal.
Kuid minust sai pohjanmaalane ja me elasime pohjanmaalaste elu.
Sul oli erakordselt palju neid olukordi, kus räägiti usuasjadest.
Osalesid ka leerikooli töös. Räägi sellest.
Kauhaval olles oli juba koolist peale luteri usk meil igapäevane asi.
Põhikoolis olid mul väga pikka aega usklikud õpetajad.
Osalesin ka koguduse töös.
Mu ema suhtus kogudusse ja kirikusse positiivselt.
Ta otsis abi palvetest
ja kuulas kristlikku raadiot. Vähemalt kriiside ajal.
Ühiskonna ja pere poolt tuli positiivset signaali,
et Jumal armastab meid.
Käisin ka pühapäevakoolis ja tavakoolis olid meil hardushetked.
Osalesin ka vabakoguduse lastetöös ja kiriku pühapäevakoolis.
Osalesin lapsena igatpidi kristlikus kasvatuses.
Pidid üsna noorelt minema Ylöjärvele. Kas hakkasid seal koolis käima?
Jah. Gümnaasiumi ajal läksin Pirkanmaale.
Kauhaval käisin leerikoolis ja osalesin selle tegevuses.
Aga 17-aastaselt sain usklikuks,
kuigi olin juba ju uskunudki Jeesusesse.
Usu karismaatilised mõõtmed ja see, et Püha Vaim on reaalne,
said mulle omasteks Ylöjärve koguduse tegevuses
umbes 10 aastat tagasi.
Räägi täpsemalt, millal sai Jeesus su elu Issandaks?
Olin ühel õhtul koguduse noorteõhtul.
Meil oli komme, et iga kord keegi noor palvetab selle õhtu eest eraldi toas.
Olin siis üksi ja palvetasin Jeesuse poole,
et Ta tuleks võimsamalt mu ellu.
Kogesin, kuidas Püha Vaim laskus mu üle.
Nägin seal keskel valgust ja Jeesuse risti.
Kogesin suurt rõõmu.
Need, kes on kogenud, kuidas Püha Vaim puudutab,
teavad, millest ma räägin.
Sain sealt ka mitu armuandi.
Sain ka selge kutsumuse selle kohta, et evangeelium on elus tähtsaim asi.
Sain Jumalalt ka julgustuse astuda sellele teele,
kuhu Ta oli mind juba varasemalt koguaeg juhtinud.
See oli su jaoks pöördeline õhtu.
Mis su ümber järgmistel päevadel juhtus?
Kas seda märgati? Kuidas see kõik edasi läks?
Mul on tore näide.
Mõned nädalad peale seda
olin oma praeguse naise, aga tollase tüdruksõbraga
Kauhava koguduses külas.
Seal olid mu vanad sõbrad.
Mäletan, kuidas üks mu vana sõber ütles:
"Kuule Matti, kui ma sind ei tunneks,
siis arvaksin, et oled usklikuks saanud."
See oli märk sellest,
et midagi mu suhtumises ja innukuses Jeesuse suhtes
oli tol õhtul muutunud.
Peale seda algas teil naisega ühine elu.
Sul oli vist juba nooruses mõte, et võiksid olla ka pastor.
Mäletan, kuidas rääkisin 10-aastasena vanaisale oma usukogemusest
ja vanaisa ütles: "Matti, sinust võib saada pastor,
kui nende usuasjadega edasi tegeled."
Mäletan, et mu sees oli mõte: "Just nii võikski!"
Kogesin tõmmet Jumala Sõna suunas
ja ka Jumala Sõna kuulutamise suunas.
Aga siis, lapsepõlves ja noorusajal, hakkasin seda kõike häbenema.
Ma ei tahtnud sellest väga rääkida, siis häbenesin usklikke
ja ei tahtnud kuuluda nende seltskonda.
Aga tegelikult oli see mul kõige suurem unistus,
mis mul eales oli olnud.
Peale Püha Vaimuga kohtumist aga
hakkasid need takistused tasapisi langema
ja ma julgesin juba lähedastele tunnistada,
et see on see tee, mida mööda tahan käia
ja et tahan kuulutada Jumala Sõna. Ka ametialaselt.
Sa õppisid Turus? - Ma õppisin Helsingis.
Abiellusime naisega suht noorelt
ja hakkasime elama ühist elu Ylöjärvel.
Naine õppis Tamperes, mina Helsingis.
Mu ema kolis pealinna lähedale.
Õpingute kõrvalt käisin ka tema juures.
Kuid Ylöjärvel hakkasime oma peret looma
ja me vanem poeg on juba 9-aastane,
ehk me lõime pere väga noorelt.
Läksin kutse peale Turusse, Miikaeli kogudusse.
Mind kutsuti sinna pastoriks.
Kuidas nad teadsid sind kutsuda?
Meie vikaar Jouni Lehikoinen oli käinud tööl välja mõtte,
et mõnele noorele pastorile võiks anda mingi tööotsa.
Ta tahtis anda mõnele usklikule vaimulikule
võimalust saada ametlikult pastoriks.
Kaplan Pasi Jaakkola,
kes tunneb mind Vaimu uuendusetegevuse kaudu,
helistas mulle ja ütles:
"Helista Jouni Lehikoinenile ja esitle ennast."
Olin julge helistama ja me kohtusime Jouniga.
Jouni võttiski mu sinna kogudusse tööle.
Nüüd olen Turu koguduses olnud alalise pastorina 5,5 aastat.
Millised on su peamised tööülesanded?
Olen seal vastutav noortetöö tegija.
Teeme vaimulikku noortetööd koos Jonatan Westergardiga
ja kahe teise juhiga.
Juhin ka koguduse siseselt noorte täiskasvanute kogukonda.
Veel teen tööd sotsiaalmeedias.
Need oleksidki mu teenimistöö kõige tähtsamad asjad.
Räägime nüüd natuke ka tänapäeva noortest,
kellega erineval moel kokku puutud.
Mis sa arvad, kuidas noortel läheb ja kuidas neil usuasjadega lood on?
On need kuskil suunas muutumas?
Räägi sellest.
Meil on see eesõigus,
et leerikooli kaudu tuleb kogudusse noori juurde.
Neile kuulutatakse evangeeliumi ja korraldatakse kristlikke üritusi.
Palju on neid, kes tahavad sinna kogukonda kuuluda.
Aga tõsiasi on see,
et kogudusse tulles pole neil usuasjadest aimugi.
Sest kool ja pere ei jaga enam seda kasvatust.
Meil on praktiliselt palju uudishimulikke noori,
kellest tegelikult vähesed on usklikud.
See on huvitav põld, kus võime tegutseda.
Esimene asi on see,
et me kohtume noortega, hoolime neist
ja jagame neile Jumala Sõna - Jeesuse evangeeliumi.
See on võimas.
Ühtlasi olen märganud trendi, kus noormehed -
nii gümnaasiumite, ametikoolide kui põhikoolide poisid
on täna rohkem evangeeliumist huvitatud,
kui näiteks 10 aastat tagasi.
Näen poiste seas kasvavat huvi.
Üldiselt nii traditsiooniliste väärtuste kui ka evangeeliumi vastu.
See aga toob samas selgelt esile,
et naiste ja just noorte naiste seas on uskmatus selgelt kasvanud.
Traditsiooniliselt on olnud nii,
et usk ja kirik on olnud pigem naiste ja emade pärusmaa.
Selle aga on nüüd toimunud suur muutus.
Noored naised suhtuvad kirikusse väga kriitiliselt.
See on seotud ka sellega,
et kirikut peetake konservatiivseks ja vanamoeliseks
ja selliste asjadega ei taheta enam tegemist teha.
Selles peitub ka oma väljakutse -
eriti noorte naisteni jõudmises, kellega on väga raske leida kontakti.
Sest nii kirikut kui usklikke peetakse vanamoelisteks.
See on tõesti huvitav.
Ka täiskasvanud naiste seas on selline radikaliseerumine,
mis on viinud usuasjadest eemale .
Kuid vastuseisu esineb noortegi seas.
Paljud minuvanused noored
peavad rohkem lugu liberaalsetest väärtustest.
Ja kuigi noored on väga sallivad ja ka väga nutikad,
siis paljud neist kogevad siiski,
et paljud avalikud arutelud lähevad sageli üle võlli.
Ka noored igatsevad traditsioonilisi asju
nagu pere, religioon ja turvalisus,
sest tänapäeva ühiskond ei paku just turvalist argielu.
Kuid kogudusena saaksime seda siis ehk pakkuda.
Kuidas te lähenete omas töös neile noortele,
kes veel ei tunne Jeesust?
Meie põhitegevus on selline,
et meil on noortekohvik, mis on avatud 5 päeva nädalas.
Siis on meil juhtide tegevus,
kus me koolitame noortest leerikooli juhte.
Ka peame me noortele mõeldud vaimulikke õhtuid.
Pluss veel laagritegevus.
Peame noortele ka jumalateenistusi.
Kõigi nende tegevuste kaudu moodustub noortest kogukond,
kus nad saavad koos olla ja toimetada koguduses.
Meie kui töötegijate roll on rääkida Jeesusest
ja innustada noori järgima Jeesust oma argielu keskel.
See töö nõuab omajagu kannatlikkust. - Just.
Kuid paljud noored on väga huvitatud ja nad austavad meid, täiskasvanuid.
Nad on huvitatud sellest usust, mis meil on.
See valmistabki rõõmu selles töös - näiteks nii leerikoolis kui mujal,
et saame avalikult rääkida oma usust.
Noored väärtustavad ja austavad seda.
Usun, et noored saavad sellega endale sellise teemoona ellu kaasa,
mis võib alles hiljem vilja kanda.
See ei juhtu alati siis, kui keegi usklikuks saab,
vaid see võib jätta seemne, mis loodetavasti kannab hiljem vilja.
Peale otsingute aega siis.
Kuidas nad suhtuvad palvesse ja palveteenistusse?
Kas nad tahavad, et nende eest palvetatakse?
Jah. Me harjutame ka palvetamist.
5 aasta jooksul, mil olen seal tööl olnud,
on tore näha seda arengut.
Alguses, kui tulin ja nägin, milline olukord seal oli -
paljud noored läksid vaimuliku osa alguses suitsule.
Nüüdseks on see asi muutunud.
Täna me sealsed noored ei suitsetagi enam.
Noored kogevad jumalateenistust väga võimsal moel
läbi selliste elementide nagu vaikseks jäämine ja eestpalve -
need pakuvad noortele võimsaid elamusi.
Samas on need väga võõrad asjad, sest kodudes seda enam ei tehta.
Kuid ma näen suuremat igatsust.
Tänapäeva maailmas
praktiseeritakse palju joogat ja teadvelolekut,
kuna tahetakse olla seotud millegi suuremaga, sh universumiga.
Samas kui küsimus on tegelikult tõe ja Jeesuse otsimises,
mida ka noored otsivad.
Teilt, pastoritelt, nõutakse natuke rohkem, kui varem,
sest paljud alustavd täitsa nullist.
Peate tegema kõik selleks,
et inimesed mõistaks, et tegu on oluliste asjadega.
Ka leerikoolid on kõvasti muutunud.
Ma isegi viskasin kohe esimesel päeval prügikasti
õpetuse selle kohta,
millised lood ja palved tuleb Piiblist selgeks õppida.
Peamine õppesuund peaks olema hoopis see,
et noorele saaks selgeks, et Jumal armastab teda,
et Jumal kutsub igat ühte järgima Jeesust
ja et Jeesuses on pääste.
Kui noored hakkavad nendest asjadest aru saama,
siis see ongi see, mida peab õppima.
Alguses ainult põhiasjad.
Koged, et just poiste poolt on toimumas teatud positiivne areng.
Näen seal potentsiaali ja otsimist.
Meie ühiskond ja argielu on tänapäeval kindla kujuta.
Inimesed otsivad turvalisust ja elu suunda.
Evangeelium on sellele üks vastustest ja see õige vastus.
Lähme nüüd sinu teise töö juurde.
Soomes on üle paarikümne aasta tegutsenud Vaimu Uuenduse Kirik.
Oled viimased paar-kolm aastat olnud seal juhatuse esimees.
Jah. Vaimu Uuenduse Kirikul täitus 40 aastat.
See algas 1970'ndatel.
Seppo Löyty oli üks selle asutajatest.
Ma ise alustasin selles kirikus tööd umbes 2015. aastal.
3 aastat olen nüüd olnud selle juhatuse esimees.
Väga tore koht.
Jumalariigi tasandil on hea mõelda selle kiriku tuleviku üle
ja ka selle üle, kus saaks veel olla lootust,
et Jumal saaks kasutada luteri kirikut evangeelseks tööks.
Me järgmine saatekülaline on selle kiriku tegevjuht.
Tema käest kuuleme rohkem selle kiriku kohta.
Kuid uurime sinu 5-aastase kogemuse kohta
selles kirikus,
peegeldades selle ajalugu aina ilmalikustuva Soome taustal.
Millised väljakutsed on seal olnud ja mida näed tuleviku osas?
Vaimu Uuenduse Kirikul on 3 põhieesmärki.
Esimene on see, et me tahame toetada
elavate kogukondade teket kirikute sees.
Ehk kui inimene huvitub Jeesusest, siis tal on koguduses koht,
kus ta saab tuge oma vaimuliku elu jaoks.
Ehk siis me ehitame kogudusi üles.
Teiseks tahame esindada kirikutes karismaatilisust,
et kirikutes pöörataks tähelepanu Püha Vaimu andidele
ja et koguduste töötegijatel oleks valmidus neid asju käsitleda.
Asju, mis on siis seotud vaimumaailma- ja armuandidega.
Kolmandaks on kogudustes uuestisündinud kristlaste toetamine.
Meil, kes me teeme kristlikku tööd,
on eesmärgiks, et Jumal saaks äratada nii meid kui me rahvast.
Need on need kolm valdkonda,
milles valmistame ette töötegijaid ja koguduse liikmeid.
Vaimu Uuendus on väga väike organistasioon.
Seal on vaid 2 töötegijat.
Juhatus tegutseb vabatahtlikkuse alusel.
Näen, et Jumal avas meile väga hea mängukoha.
Teeme palju koostööd kirikuvalitsusega, piiskopkondadega.
Tasapisi tuleb kirikusse avatus, kus ollakse valmis võtma kuulda nõu.
Näiteks selle kohta,
kuidas muuta kirikud ja kogudused selliselt ahvatlevaks,
et inimesed tahaksid sinna tulla.
Üks tähtis raskuspunkt on leida need töötegijad ja pastorid,
kelledel on ka nägemus inimeste hingedest
ja koguduse ehitamisest.
Me kogume need kokku ja toetame neid.
Näiteks Timo tähtsaim töö on nende koolitamine.
Samuti toetab ta neid nende teenismistöös.
See kõik on kindlasti väga hea
ja Jumal andku teile selleks tarkust ja jõudu!
Nagu me näeme, on Euroopas ja ka kogu maailmas
ilmalikustumise tendents kestnud juba mitukümmend aastat.
Seetõttu on Soome saanud maaks, mis vajab ise misjonäre.
Seepärast on mitmed misjonärid tulnud Soome ka Aafrikast.
Ses mõttes te võitlete kui vastu tuult,
kuid kristlased on seda kogu aeg teinudki.
Mida sina näed,
kas ja milliseid eesmärke saab sellel alal seada?
Kõige selle põhjal siis, millest just äsja rääkisid,
et mis peaks hakkama kirikutes toimuma.
Eriti, kui on olemas vastasrinne.
Näiteks Helsingis, 3. ringteest seespool,
on mindud algpõhimõtetest ikka väga kaugele,
nii et väljakutseid jagub.
Näeme praegu,
kuidas väga paljud kogudused on sellises olukorras,
kus on raske leida kogudust või kutsutud kokku kogukonda,
kes ülistab Jumalat
ja kes teeniks oma piirkonda.
See seltskond, kes seda tõrvikut kannaks,
on väga väike ja iganenud.
Näen, et ilmalikustunud ühiskonnas tuleb ette ka olukordi,
kus kirikud tühjenevad ja valgus kustub.
Kuid samas avaneb siis võimalus millelegi uuele.
Nii pole see enam iseenesestmõistetav,
et pastor räägib pühapäeval ja 100 inimest kuulab teda.
Nii ärkavad koguduste otsustajad, piiskopid ja töötegijad
selles olukorras, mõeldes: "Kuida edasi?"
Nii näengi selles suurt võimalust pakkuda uut vaatenurka,
et rajada uusi kogukondi ja teha asju täitsa uut moodi.
Tänapäeva 20-30-aastased inimesed
ei võta jumalateenistusi tingimata omaks.
Inimesed ei taha tulla sinna lihtsalt istuma
ja sama targalt koju tagasi minna.
See avab tee uuele vaimulikule ärkamisele.
Usun, et Jumal näeb meie kirikuid ja kogudusi astjatena,
mida saaks täita mingi uue asjaga.
Aga olukord on muidugi vägagi raske.
Ka väärtustemaailmas käib võitlus,
et mis see kirik siis on ja mida see esindab?
On see vaimulik või on see ilmalik?
Ehk siis, on see eelkõige sotsiaalne institutsioon
või eelkõige siiski pühade kogukond?
See võitlus käib kogu aeg.
Praegu räägitakse palju kogukogudustest,
kus on 10-15 inimest.
Kas see võib olla tuleviku lahendus?
Et on olemas grupid, kes käivad omavahel koos
ja harvem siis ka suuremate gruppidena.
Usun, et see on osa sellest lahendusest,
kuid ma ei usu vaid üksikmudelitesse.
Miikaeli kirikus me pürgime selle poole,
et see kirik saaks täis.
Et inimesed võiksid tulla kuulama Jumala Sõna.
Samas toetan väga erinevaid koguduste tüüpe.
Kodukogudused on osa lahendusest ka nooremale põlvkonnale,
kes on võõrdunud institutsioonist.
Üks võimalus saada inimesed Jumala Sõna juurde
võibki olla see,
et sõbrad kogutakse kokku ümber köögilaua.
Seal siis palvetatakse koos ja loetakse Jumala Sõna.
Loomulikult on see tähtis osa selles tervikus.
Kui mõelda sellele,
et inimesed tulevad sageli arglikult kogudusse,
siis on tähtis, et keegi neid kuulaks.
Sest muidu on nii,
et oled küll jumalateenistusel, aga tegelikult ei kuula sind keegi.
Just.
Nii tahangi julgustada inimesi, kes on usus kogenumad,
koguma enda ümber neid inimesi,
kellega koos saab palvetada ja kellele võib õpetada Jumala Sõna.
Moodustada sedamoodi oma gruppe, kus evangeelium saaks reaalseks.
Palveelu on tähtis ärkamise saamiseks.
Vaimuliku ärkamise eelduseks on olnud see,
et üksikud kristlased on kogunenud koos palvetama.
Nii et täielik tugi neile, kes kogunevad kodudes.
Nüüd aga paluksin sul öelda vaatajatele,
mida Püha Vaim just praegu sulle öelda annab.
Rõõmustan selle üle,
mida nooruses kogesin, kui Jumala Püha Vaimuga kohtusin.
Ma ei usu, et võiksime mingite strateegiatega, visioonidega
või komiteedega saada kiriku ja kristlaskonna siin maal tõusuteele.
See, mis muudab, on see,
et Püha Vaim puudutab inimesi, kogudusi, peresid.
Selles on meie tulevik ja võimalus.
Kui sa pole veel omas elus kogenud Püha Vaimuga täitumist,
siis lähene julgesti Jumalale.
Võid leida Ta Tema Sõna kaudu ja palveühenduse kaudu.
Püha Vaimu pole vaja otsida kes teab, kust kaugelt.
Kui oled usklik, siis Ta juba elab sinu sees.
Püha Vaim on sinus pääste pitserina.
Veeda aega koos Temaga
ja lase Tal täita end iga päev ja aina uuesti!
Sest kirik ja kristlaskond uuenevad ainult siis,
kui me usklikena uueneme.
Isegi, et kohtusin Püha Vaimuga 10 aastat tagasi,
vajan Teda kogu aeg ja iga päev,
et ma ei eksiks omalt teelt kõrvale.
Ka sina vajad seda.
Aitäh Matti nende väga tähtsate sõnade eest,
mis toovad esile selle tuuma, pühaduse ja Jeesuse armastuse.
Temas läheb meil hästi, kui Tema meid juhib.
Aitäh sulle!
Sinu, kui noore pastori poolt oli see värske tuuleõhk selles suhtes,
et lootus on olemas.
Aitäh!
Kui soovid toetada Eesti TV7 tööd, helista 900 1770 (kõne hind 10 euri).
Võid annetada ka pangaülekandega, leides me andmed www.tv7.ee Aitäh!
Tõlge: Raul Jürimaa