Tervetuloa Isännän pöydässä ohjelmaan. Olen Martti Ojares ja -
tänään vieraanani on Riku Miettinen. Tervetuloa Riku. - Kiitos.
Meillä jokaisella on oma tarinamme ja sinullakin on tarinasi -
tähän päivään saakka, ja tulevaisuuden meille antaa Herra.
Käytkö läpi lapsuuttasi, nuoruuttasi ja siihen liittyviä asioita.
Koti oli Kouvolassa ja yrittäjä isä.
Äiti oli töissä julkisessa hallinnossa, virkamies.
Aika normaali perhe, kirkosta ei ollut puhetta, ehkä jouluna jos silloinkaan.
Minulla on veli, ja siihen aikaan meillä oli paljon pihalla -
saman ikäisiä lapsia ja nuoria.
Lumisotaa käytiin talvella ja käpysotaa, -
aika tällaisia fyysisiä toimintoja ulkona.
Vähemmän oli tietokonepelejä, juuri yhtään ei ollut siihen aikaan.
Ulkona paljon liikuttiin ja pyörittiin.
Polkupyörällä ajettiin, fyysistä tekemistä oli paljon siihen aikaan.
Kavereita oli pihalla ettei ollut seurasta pulaa.
Paljon oli tosiaan. Porukassa mentiin.
Vaikka oli tällainen perusperhe, -
niin oliko siinä kuitenkin sellaisia asioita, -
jotka vaikuttivat elämääsi myöhemmällä iällä?
Kyllä oli. Olen jälkeenpäin kuullut, isän kanssa puhuttuani, -
että vanhemmillani oli riitaa, kuinka kasvattaa minut ja veljeni.
Silloin en nähnyt sitä itse lainkaan.
He sopivat, että isä ottaa toisen pojan ja äiti toisen, -
ja näin riita ikään kuin ratkaistiin. Ei ole riitaa lasten kasvatuksesta.
Kuitenkin asuen samassa perheessä.
Se tarkoitti sitä, että meillä oli niin kuin kulissikoti.
Oli isä, äiti, kaksi lasta, -
mentiin ja tehtiin yhdessä asioita.
Kotihan on ihmisten välinen suhde. Talohan ei ole koti vaan rakennus.
Minun tapauksessani suhde isään -
käytännössä katkesi 14-15 vaiheilla, kun olisi tarvinnut isää kipeästi.
Sehän oli pienelle pojalle hylkäämis- kokemus suomeksi sanottuna.
Onko esimerkkejä ihan käytännön asioista, missä se erityisesti ilmeni?
Isä oli yrittäjä ja toinen poika oli hänen kanssaan mukana työmatkoilla.
Usein tekivät keskenään juttuja ja niitä isän töitä.
Minä olin sitten enemmän muualla ja äidin kanssa tai yksin.
Yhteys isään oli poikki tekemisen kautta, sitä ei juurikaan ollut.
Hän ei ottanut kantaa tekemisiini tämän sopparin voimaantultua,
jos näin voidaan sanoa.
Missä vaiheessa sinä havainnoit ihan selkeästi, -
että nyt on kysymys siitä, että isä on sinut hylännyt.
Ja sinulla ei ole isää, on vain äiti.
Millaisissa tilanteissa se oikein erityisesti tuli esille?
Sitä on vaikea sanoa mutta jälkeenpäin olen isän kanssa jutellut.
Kerron sen tilanteen.
Olin tullut uskoon, saanut parantua jonkin verran ja -
sain rohkeutta mennä isän kanssa puhumaan.
Isä katsoi telkkaria kotona ja sanoin "Isä, pitäisi vähän jutella".
Hän laittoi telkkarin kiinni ja kääntyi minua kohti.
Mietin, mitähän sieltä nyt tulee mutta hän kertoi minulle tämän.
Silloin aloin miettiä, että ahaa, tämä johtuu siitä ja tämä tästä.
Minulla ei ole sanoa konkreetista aikaa, missä kohtaa se tapahtui.
Kokemus oli siitä, että hän ei puuttunut minun tekemisiin, -
eikä ottanut kantaa. - Oli välinpitämätön. - Niin.
Se, että oli läsnä mutta kuitenkin poissa.
Oli pitkään töissä, yrittäjänä teki pitkiä työpäiviä.
Lomaa ei juuri koskaan ollut.
Sitten kun oltiin yhdessä, niin minun kokemukseni oli, -
ettei minulle huomiota annettu isän toimista.
Koitko sinä jo siinä vai vasta myöhemmin, -
miten se vaikutti itsetuntoosi?
No sehän on kova isku.
Sittenhän se pieni poika lähti hakemaan sankareita muualta.
Ketä katsoo ylöspäin ja missä porukassa liikkuu.
Jokainen tarvitsee hyväksyntää, -
ja kuulua johonkin ryhmään tai perheeseen.
Yhteenkuuluvaisuudentunnetta hain muualta, musiikin kautta.
Minulla se ei kääntynyt koskaan väkivallaksi, -
mikä olisi voinut tapahtua. Kostaminen ympärillä oleville.
Pyssyn piipun voi kääntää näin päin mutta minulla se kääntyi näin.
Oli sellaista elämän pakenemista -
mielikuvien, musiikin ja tarinoiden kautta hyvään maailmaan, -
missä kaikki on hyvin.
Mielikuvitus, mitä minulla on paljon, oli tavallaan siinä kohtaa -
tukemassa itsetuntoa, jos näinkin voi sanoa.
Sinussa määrätyllä tavalla -myöhemmin käydään sitä läpi-
on taiteellisuutta, ja ehkä herkkyyttä yleisesti ottaen.
Kun pystyt esiintymään näyttelijänä, -
siinä tarvitaan osaamista ja oikeastaan lahjojakin.
Ajatteletko, että se saattoi satuttaa vielä keskimääräistä enemmän -
koska olet herkkä?
Se on tietysti vaikea sanoa. Se on aika subjektiivinen kysymys.
Käytännössä se tarkoittaa, että se kuka olet torjutaan -
tai sinussa on jotakin vikaa.
Pieni lapsi näkee niin, että jos hänet hylätään, että vika on minussa.
Olen syyllinen, tehnyt jotain väärää tai olen tämän ansainnut.
Lapsihan selittää asioita aina parhain päin, puolustaa vanhempiansa.
Riippumatta onko herkkä tai vähemmän herkkä, se on kova isku -
ja tältä pohjalta on aika vaikea elämää rakentaa.
Siitä syntyy ns. haavoja, -
jotka ennemmin tai myöhemmin ovat konkreettisesti edessä. - Kyllä.
Sinä olit Kouvolassa ja jossain vaiheessa -
aloit tarkastelemaan elämää -
myös sen kannalta, että onko Jumala olemassa?
Pohdit varmaan ja haavatkin veivät siihen suuntaan.
Missä vaiheessa aloit nuoruuden jälkeen miettiä, -
kuka sinä olet ja mistä saa avun?
Itse asiassa tapahtui liikenneonnettomuus.
En muista vuosilukua mutta paras kaverini ajoi prätkällä.
Hän ja hänen veljensä ajoivat topparipyörillä Kouvolan kulmilla.
Oli voimakas sivutuuli ja topparihan tekee näin, ottaa tuuleen kiinni.
Vanhempi veli kääntyi kotiin ja nuo- rempi, Jarmo, jatkoi matkaa pyörällä.
Samaan aikaan muualla jahdattiin haavoittunutta hirveä. Se piti lopettaa.
Hirvi juoksi tielle Jarmon moottoripyörän eteen.
Jarmo törmäsi hirveen, kypärä lensi pois päästä, -
Jarmo lensi kallioon ja kuoli siinä samassa hetkessä.
Tämä oli sellainen, että Ok, Jarmo kuoli.
No, oliko se siinä?
Päättyykö elämä kuolemaan vai tapahtuuko sen jälkeen jotakin?
Minulla ei ollut mitään vastauksia.
Minä en puhunut ulospäin niitä asioita vaan mietin, mitä se on?
Mikä on kuolema, mikä on elämä?
Mietin asioita, ei ollut mitään vastauksia, enkä tiennyt mistä etsiä.
Mutta kysymys oli esitetty minulle.
Näillä kaikilla oli vaikutus, kun ottaa huomioon, -
että sinulla oli tiettyjä haavoja isättömyydestä, -
ja tuli tämä kuoleman kysymys.
Oliko niihin aikoihin se, kun olit junan sivussa, -
vai missä vaiheessa oli se, kun olit junan ulkopuolella?
Oli sellainen tilanne, että olin elämän pakomatkalla.
Näin olen sitä itse kuvaillut.
Oltiin junassa matkalla erääseen kaupunkiin kaverin kanssa.
Junamatkan aikana, en tiedä syytä, -
-siihen aikana sai vielä avattua ovet sisältäpäin junan liikkuessa.
Nykyään se ei ole mahdollista.
Avasin oven junan liikkuessa ja menin ulos.
Otin kiinni junan jostakin reunasta ja painoin oven kiinni.
Muistan, että oli vaikea hengittää.
Pimeä yö vilisi silmissä ja pelotti.
Kauhea tuulikin vielä.
Tulin takaisin sisälle junaan -
ja mietin monta kertaa nukkumaan mennessä, että miksi sen tein?
Edelleen tämä on minulle kuva siitä, mihin isättömyys voi johtaa ihmisen.
Se ajaa pakomatkalle tai pää- määrättömään elämään tai ajopuuksi.
Mihin voi joutua, jos elämän perustaa ei ole.
Jos oikein muistan, niin sinä olit lähellä kolmea kymppiä, -
kun tulit elämässäsi T-risteykseen. Käytkö sen läpi?
Näin ilmoituksen "Carlos Annacondia Kouvolan jäähallissa".
Ajattelin, että tuonne pitää mennä. En tiennyt syytä miksi, -
onko siellä minulle mitään annettavaa. Jotenkin, että mene tuonne.
Näin tein ja olin eka kertaa elämässäni tilaisuudessa, -
missä laulettiin vapaan suunnan lauluja.
Huiveja ja liinoja heilutettiin.
Katsoin, että mikä tämä paikka on? Pelotti.
Nyt lähde ulos vielä kun ehdit. Tämä on viimeinen moka, tätä älä tee.
Carlos Annacondia puhuessaan kävelee, kuiskaa, liikkuu lavalla.
Dynaaminen saarnamies.
Mietin, onko hänellä vain rooli vai onko takana jotain enemmän.
Onko sisältöä tai onko totta hänen väitteensä Jeesuksesta.
En tiennyt onko totta vai tarua.
Saarna loppui ja ajattelin, että tämä on katsottava loppuun asti.
Kun tuli 'haluatko tulla uskoon?' ja 'tule tänne rukoiltavaksi', -
nousin ylös ja menin eteen. Edelleen valtava pelko päällä.
Mies kysyi minulta haluanko tulla uskoon.
Sanoin rehellisesti, että haluan kokeilla toimiiko tämä juttu.
Ei mitään ennakko-oletuksia. Ei mitään uskoa, kuvitelmaa.
Se on totta tai tarua. Hän rukoili puolestani -
ja ajattelin, että no niin, tämä oli tässä, ei toimi.
Ei tuntunut mitään, ei näkynyt missään mitään merkkejä.
Halusin tietää, että nyt uskoontulo on tapahtunut.
Meni kaksi päivää ja olin kotona yksin, asuin silloin yksin.
Sain sydämeen, mitä Raamattu sanoo, Room. 8:16.
"Henki todistaa henkemme kanssa, että me olemme Jumalan lapsia."
Niin varmasti sain tiedon siitä, että se on totta, olen pelastunut.
Sen jälkeen ei ole tarvinnut koskaan miettiä tai arvuuttaa, -
onko uskossa vai ei.
Se oli käännepiste tässä asiassa? - Kyllä.
Miten uskonvarmuus lähti kasvamaan ja -
miten se vaikutti arkeen?
Muutos oli aika dramaattinen.
Muistan kun katsoin ulos luontoon, niin se näytti kauniilta.
Eri näköala elämään kaikessa mielessä.
Varjot olivat väistyneet.
Samaan aikaan... -
minullahan oli vihaa isää kohtaan, josta äsken kerroin.
Se oli edelleen olemassa.
Näin ja ymmärsin, että jos haluaa vapaaksi, -
niin se on pakko kohdata, käydä läpi, puhua siitä, -
rukoilla ja antautua kipuun, jota vapautuminen niistä asioista vaatii.
Sitä aloin tekemään ja puhumaan.
Voin sanoa, että -
usein itkin menneisyyttä ja niitä asioita.
Se on prosessi. Siitä pääsee ulos ja se on mahdollista mutta se vie aikaa.
No totta kai se vaikutti elämääsi.
Uskoontulon jälkeen olit raamattu- koulussa. Missä se tapahtui?
Olin Keuruulla Ison Kirjan opinnoissa. Siellä tein BA ja MA tutkinnot.
Siellä tapasit Mika Niikonkin samalla kurssilla. - Kyllä.
Molemmat olette elävässä uskossa tänä päivänä.
Kun kävit tämän raamattukoulun, -
niin millä tavalla elämäsi lähti sen jälkeen rakentumaan.
Raamattuhan oli minulle uskoontulon jälkeen täysin mysteerikirja.
Mitään lukiessa en ymmärtänyt.
Kieli, kaikki kielikuvat ja ajatusmaailma täysin erilainen.
En saanut siitä mitään irti.
Luin sitä ja sain raamattukoulussa hyviä eväitä, -
kuinka tulkita ja ymmärtää Raamattua.
Puhuttiin kontekstista eli asiayhteydestä.
tulkinnoista ja tulkinnan periaatteista.
Kuinka vanhaa kirjallisuutta tulkitaan ja -
se, että Pyhä Henki on ennen kaikkea Raamatun opettaja, -
joka on kaikille saatavana meni raamattukouluun tai ei.
Raamatun lukeminen ja oppiminen oli valtavan merkittävä parantumiseen -
ja taivaallisen Isän löytämiseen. Raamattu parantaa lukijaansa.
Se muuttaa sydäntä ja sielua ja panee asioita oikein päin.
Ihmeellistä mutta totta. - Aloit myöskin ymmärtämään -
isäsi käyttäytymistä jossain määrin enemmän, -
kun tiesit hänen historiastaan, että oli ollut lapsuudessa vaikeuksia.
Hän on itsekin ollut isätön poika.
Olen kuullut jälkeenpäin tarinan, että isäni oli kotona.
Jossakin Karjalassa tämä tapahtui.
Isäni isä tuli kotiin hevosella pihalle.
Hänen vaimonsa laittoi lakanoita pyykkinarulle.
Tuli tuulenpuuska, lakanat heiluivat tuulessa -
ja hevonen, millä isän isä tuli pihalle, pillastui.
Hän putosi kyydistä kalliolle ja kuoli. Isäni on myös ollut isätön poika -
ja eväät on ollut aika heikot hänen kohdallaan.
Sinä olet myös havainnut itsessäsi lahjoja, -
joita myös olet käyttänyt. Näyttelijän lahjoja.
Missä vaiheessa huomasit ja miten aloit toteuttamaan niitä käytännössä?
Uskoontulon jälkeen katselin Charles Chaplinia.
Varmaan kaikki tietävät, kuka hän on. Kulkuri- ja mykkäelokuvahahmo.
Panin merkille, miten hän kertoo tarinaa puhumatta mitään.
Mykkäelokuvassa liikkuessa -
liikkuminen, eleet ja kaikki merkitsee paljon.
Tuli mieleen, että haluan samaa.
Haluan kertoa tarinaa niin kuin hän, jotenkin samalla tavalla.
Se johti klovnerian opintoihin.
Menin klovnerian kursseille ja minulle luotiin hahmoa ja vaatetusta.
Aloin tekemään keikkoja ja harjoituksia.
Sinne toin evankeliumia tämän hahmon kautta.
Riku-pelle niminen hahmo, joka vieläkin on olemassa -
ja teen vieläkin keikkaa. Hän löytää asioita ja kohtaa ongelmia.
Jumala auttaa häntä saamaan ratkaisuja.
Onko sinulle helpompi ilmaista näyttelemistä -
tietyn hahmon kautta?
Esimerkiksi tämä tilanne tässä on aika vaikea.
Olen itsenäni tässä ilman roolia.
Roolissa on helpompi toimia.
Nyt kun on itsenä, niin se on erilaista.
Hahmon kautta voi myös kertoa monia asioita.
Mikä olikaan kysymys?
Se, että onko sinun helpompi -
toteuttaa näyttelemistä roolihahmon kautta?
Ainahan näyttelijä on roolissa lavalla. Mekin ollaan nyt itse asiassa roolissa.
Mutta näyttelijällä on hahmo, rooli, tai tilanne, mihin astuu.
Hän elää sen kohtauksen läpi eli näyttelee sen tilanteen.
Tähän asti, mitä minä olen nähnyt -
TV7 kanavallakin olleet ohjelmasi, -
on suunnattu lapsille ja varhaisnuorille.
Miten tämä on syttynyt sinulle?
Luulen, että lapsen vilpittömyys, avoimuus.
Raamattukin sanoo, että lapsen kaltainen on Jumalan valtakunta.
Se jotenkin viehättää; leikinomaisuus, avoimuus.
Esitystilanteissa lapsihan on avoin -
ja tulee vuorovaikutussuhde näyttelijän ja yleisön välille.
Tämä on juurikin se, miksi näyttelijät näyttelee, palkan lisäksi tietenkin, -
että vuorovaikutus syntyy heidän välilleen.
Hetki on ainutlaatuinen, kun tapahtuu asioita näyttelijän ja yleisön välillä.
Lapsen vilpittömyys minua viehättää.
Tulee suoraan palaute, jos esiintyy lapselle.
Ehkä myöskin se ravitsee sinua, kun näet lapsen ilon kasvoilla.
Kun hän innostuu siitä, mitä sinä teet.
Se antaa määrättyä mielihyvää sinulle myös. - Kyllä ehdottomasti.
Se tarina menee läpi, hän uskoo tarinan ja tulee mukaan leikkiin.
Näytelmähän on aina leikkimistä.
Kun menee teatteriin tai elokuviin, niin sehän on leikkiä.
Uskon tähän tarinaan, päätän tulla mukaan tähän leikkiin -
tai teatterinäytökseen. Lapsi osaa sen erittäin hyvin.
Nyt sinulla on sellainen suunnitelma aikuisille ja kaikenikäisille -
mutta pääasiassa aikuisille suunnatun -
elokuvan synnyttämistä.
Käytkö sitä läpi, mistä on kysymys?
Meillä on valmiina käsikirjoitus. Kuvauspaikka on valmiina.
Tässä on fiktiivinen tilanne, jolloin arkki on valmistunut.
Nooa menee tapaamaan ystäväänsä, joka auttoi rakentamaan arkkia.
Nooan motiivi on saada hänet mukaan arkkiin, -
jos hän tekee parannuksen ja suostuu Jumalan ehtoihin.
Tässä syntyy dialogi, joka on tunteita.
Tilanne liittyy minuuteen, Nooan kaverin minuuteen, kuka hän on.
Jumala tulee näyttämölle ja hän joutuu tekemään valintoja.
Sinulla on käsikirjoitus mutta -
vielä puuttuu ihmiset toteuttamaan sitä. Vai mikä se tilanne on?
Kyllä, työryhmä, jos saan sanoa tässä kohtaa, -
niin saa ottaa minuun yhteyttä ja kysyä lisää asiasta.
Työryhmä ja tekijöitä kameran eteen. Näyttelijöitä tarvitaan.
Kyse on kahden hengen dialogista.
Pienimuotoinen mutta tehokas ja voimakas tarina.
Miten se toteutetaan käytännössä?
Kuvataan pienellä työryhmällä, paljon lähikuvia.
Saadaan tunteet ja se tilanne, joka on hurja.
Maailma on tuhoutumassa ja kaveri kertoo, -
että minulla on ulospääsykeino, tuletko arkkiin.
Jumalan arkkiin.
Sinä olet myöskin tehnyt videoita uskoon tulleista vangeista, -
jotka ovat kertoneet omia elämäntarinoitaan.
Mitä haluat kertoa siltä pohjalta?
Vanki vapautuu, kun saa syntinsä anteeksi.
Se vapaus näkyy käytöksessä, -
tunteissa ja ihmissuhteissa.
Muutos on kokonaisvaltainen mutta edelleenkin prosessi.
Hekin joutuvat ja pääsevät prosessiin, jossa muutos tapahtuu pikkuhiljaa.
Tarvitaan paljon armoa, Jumalan rakkautta.
Sielläkin on paljon isättömyyttä taustoissa, ja äidittömyyttä.
Samalla tavalla kuin minun kohdalla, Jumala voi paikata isän paikkoja, -
jotka ovat jääneet toteutumatta elämässä aikaisemmin.
Jumala voi liikuttaa meitä ikään kuin aikakoneella.
Olen kokenut itse, että se on mahdollista, että Jumala pääsee -
sielumme haavoihin kiinni.
Olisin nyt antanut sinulle vapaan sanan paikan.
Mitä Pyhä Henki antaa sinulle sanottavaksi katsojillemme, ole hyvä.
Isätön lapsi, poika, mies, tyttö tai nainen -
voi löytää Isän, joka on täynnä valoa.
Hän on totuus, rakkaus, täynnä armoa.
Hän tuntee sinut paremmin kuin kukaan.
Isättömyydestä voi päästä takaisin Isän luokse.
Olen kokenut sen ja se on mahdollista.
Se on helppo tie, tulee kipuja ja voi joutua itkemään -
mutta se kannattaa. Se on tie vapauteen.
Ole rohkea ja etsi Isää Jeesuksen nimessä -
ja hänen kauttansa on tie Isän luokse.
Isä ottaa sinut vastaan ja saat kaikki synnit anteeksi, puhtaan pöydän -
ja elämä lähtee uudelleen käyntiin.
Rukoilen katsojien puolesta.
Isä näytä sinä heille, jotka ovat isättömiä, että on olemassa Isä, -
on olemassa Jeesus, joka on tullut maailmaan heitä varten.
Hekin voivat löytää tien Isän luokse, aamen.
Kiitos Riku, että avasit itseäsi. Tämä tie, mitä sinäkin olet käynyt -
ei ole ollut aivan tuskaton tie niin kuin on ilmennyt.
Jeesus on ollut vastaus sinunkin kipuihisi ja -
voit tästä kokemuksesta rohkaista muita.
Kiitos sinulle ja Herra siunatkoon Nooan arkki elokuvaa.
Kiitos. - Kiitos.
Olet juuri katsonut Isännän pöydässä ohjelman.
Mikäli ohjelmasarja on koskettanut sinua -
voit olla tukemassa ohjelmasarjan tuottamista.
Voit soittaa numeroon 0600-10177 -
tai lahjoittaa ruudussa näkyvälle pankkitilille -
käyttäen viitenumeroa 8617.
Kiitos tuestasi.
Tekstitys: Mauri Porkola