Tervetuloa Isännän pöydässä ohjelmaan. Olen Martti Ojares ja -
vieraanani tänään on Jani Salokangas. Tervetuloa. - Kiitoksia.
Olet ensimmäinen Uruguayssa syntynyt vieras.
Lapsuutesi siellä melkein teini-ikään asti olet viettänyt.
Käydäänkö ensimmäiseksi sukujuurtasi ja taustaa läpi, -
koska vanhempasi olivat lähetystyöntekijöitä.
Siinä suvussa on ollut enemmänkin lähetysmiehiä.
Isovanhemmat, Torsti ja Kerttu Salo- kangas, lähtivät lähetystyöhön.
Antoivat elämänsä Jeesukselle sodan jälkeen ja koko elämä muuttui.
He tekivät rohkean päätöksen. Monet pitivät heitä hulluina, -
kun lähtivät maahan, josta kukaan ei tiennyt mitään, nimeltä Uruguay.
Isoäiti on kertonut, että kasettien kautta he opetteli espanjaa.
Niin he lähtivät Uruguayhin, jossa vanhempani tekivät minut.
Synnyin pieneen maahan nimeltä Uruguay.
Onko sinulla sisaruksia? - 5 vuotta vanhempi isoveli ja -
2,5 vuotta vanhempi isosisko. Kolme meitä on.
Kerro meille suomalaisille, millainen maa Uruguay on ja -
millaista elämä on, jos vertaa meikäläiseen?
Uruguay on tosi pieni maa, 3 milj. ihmistä.
Pinta-alalta pienin Etelä-Amerikan maa. Siellä puhutaan espanjaa.
Se oli minun ensimmäinen äidinkieli pitkäänkin.
Etelä-Amerikan maa, kuumaveristä porukkaa, jalkapallo kaikki kaikessa.
Ruoaksi syödään lihaa lihan kanssa. Tosi erilainen kuin Suomi.
Avoin, yhteisöllinen, ei kukaan soittele, että tulen käymään.
Tullaan vain ovelle ja sellainen tosi avoin mutta samalla tulinen.
Jos katsotaan hengellistä näkö- kulmaa, sehän on kai katolinen.
Kyllä, valtionuskonto on katolilaisuus.
Tosi suuri määrä kavereistani oli katolilaisia.
Se on valtionuskonto, johon kaikki niin sanotusti syntyy.
Se kyllä näkyy monessa elämänvaiheessa.
Varsinkin, kun pojat ja tytöt täyttävät 15.
Siellä on konfirmaatio ja -
se on asia, joka näkyy myös ihan vapaissa suunnissa.
Jotkut tulevat paremmin toimeen katolilaisten kanssa ja jotkut ei.
Se on sellainen iso selviö, joka leimaa koko maata.
Toki tällä hetkellä sekin on liberalisoitumassa -
todella kovalla kädellä koko Etelä-Amerikka, -
ja sillä on ollut toisenlaisia seurauksia.
Se tarkoittaa jossain määrin yleistä luopumusta, mitä on Euroopassakin.
Ihan selkeästi. Koko Etelä-Amerikka on ollut todella vahvasti katolilainen.
Nyt alkaa ensimmäistä kertaa histo- riassa kuulumaan myös islamin ääni.
Sitten myös länsimaalainen -
liberalisoituminen näkyy todella selkeästi.
Minulla on kuitenkin tietoa, että koko latinalaisessa Amerikassa -
herätystä on hyvin paljon. - Kyllä.
Ehkä paras esimerkki on Brasilia, jossa evankelinen kristillisyys oli -
vähän kuin kirosana noin 20-30 vuotta sitten.
Siitä kuitenkin tullaan tähän vuoteen 2021, -
jossa puolet maan väestöstä kuuluu evankeliseen seurakuntaan.
Muutos on ollut todella nopea ja raju. Samoin voidaan sanoa, että monissa -
muissa Etelä-Amerikan maissa evankelinen seurakunta on kasvanut -
merkittävällä tavalla. - Onko niissä maissa kristittyjen vainoa?
Joo ja ei. Totta kai katolilaisen perinteen kautta -
Jumala käsitteenä on hyväksytty ja kuuluu elämään.
Mutta kun liberaali aalto on tullut, -
niin sen kautta on alkanut tulemaan paljon painetta.
Jotain tuhopolttoyrityksiä seurakuntiin.
6-vuotiaana sinulla oli jo sellainen tilanne, jossa Jumala kosketti sinua.
Kyllä. Se oli ihan normaali sunnuntai. Sunnuntaitilaisuudet ovat iltaisin.
Ne menevät myöhään ja isä oli sinä päivänä julistamassa.
Hän kysyi kysymyksen, mitä aina kysyi, että haluaako -
kukaan antaa elämäänsä Jeesukselle. Jostain syystä jokin viilsi sydäntä.
Olin pieni poika 6 v. ja tiesin, että tämä on se minun hetki.
Nostin käden ja kävelin yksin eteen.
Iso seurakunta ja kukaan muu ei tullut sinä iltana.
Isällä katosi sanat aika nopeasti, eikä voinut jatkaa enää.
Vanhemmistoveli tuli rukoilemaan minun puolesta -
ja 1989 annoin elämäni Jeesukselle.
Jos ajatellaan perheenä, kun elitte siellä, -
niin miten se poikkesi suomalaisesta?
Varmaan melkein kaikilla tavoilla.
Meille tuli paljon ihmisiä, totta kai.
Asuimme alueen lähellä, jossa oli paljon slummia.
Todella köyhää aluetta.
Monet kavereista olivat todella vaatimattomista taustoista.
Ei ollut mitään epänormaalia, että he tulivat meille syömään.
Paljon porukkaa kävi, seurakuntalaisia ja siellä ei kukaan soittele etukäteen.
Se kuuluu maantapaan, että tullaan ja on todella yhteisökeskeinen.
Kyllähän se arki oli tosi erilaista siellä.
Kelitkin on täysin erilaiset.
Ihmisten tapa puhua ja kaikki on täysin erilaista.
Sinun perheesi elämässä -
tapahtui jotain traagista, kun olit 12-vuotias.
Sinun isäsi oli vakavasti sairas.
Se oli sitä aikaa, kun vanhemmat olivat jo päättäneet, -
että on aika palata Suomeen. Se oli meille lapsille... -
Suomi oli sellainen kaukainen ihannemaa.
Kuitenkin kotimaa oli Uruguay.
Viimeisen vuoden aikana tapahtui monia asioita meidän elämässä.
Molemmat vanhemmat meinasivat kuolla.
Muistan, kun varsinkin isäni, -
joka on tosi vahva mies eikä pienestä valita ikinä.
Se oli ensimmäinen kerta, kun pohdin, että kuoleeko minun isäni.
Muistan, kun olimme kaikki hänen vierellään.
Keuhkoihin alkoi kertymään tosi paljon nestettä eikä tiedetty minkä takia.
He puhkaisivat ja vetivät nestettä pois mutta oikein mikään ei auttanut.
Muistan, kun me rukoiltiin, äiti ja me kaikki kolme.
Kyllä silloin itkin, että oliko tämä tässä, minun isäni elämä.
Miten minun elämän käy?
Isä tosi nopeasti toipui, kiitos Jumalalle.
Melkein samanlainen tilanne tapahtui äidille.
Äiti kotona huusi Jumalan puoleen, että jos on sinun tahto, niin ota pois.
Kivut olivat niin kovat. Taas sisaruksina ja isän kanssa -
itkettiin Jumalan puoleen ja rukoiltiin, että Jumala auta, ja Jumala auttoi.
Se oli sellainen niin kuin... on moniakin tilanteita elämässä nähty, -
että rukouksen voima on todellinen.
Sanassa ei turhaa sanota, että meidät tunnetaan rukouksen talona.
Kyllä se on minuun pienestä lähtien iskostettu, että rukous kannattaa.
Sitten aika pian te muutitte Suomeen.
Ei kestänyt kauaa Suomessa, kun elämässä tapahtui -
todellinen ratkaisu Jumalan suhteen. - Kyllä.
Se Suomeen muutto oli tosi iso muutos elämässä.
Suoraan yläasteelle todella huonolla Suomen kielellä.
Se oli aikamoinen shokki tälle miehelle nimeltä Jani.
Siinä jotenkin uskonelämä kylmeni.
En oikein istunut Suomeen kunnolla.
En kokenut tätä kodiksi. Ehkä näytin paikalliselta mutta -
sisälläni kaikki mihin olin tottunut ja miten oli rakennettu, -
niin tämä ei ollut minulle koti.
Se alkoi näkymään siten, -
että en välittänyt enää asioista niin paljon.
Sitten, kun oli 16 v. Marcos Witt, -
todella tunnettu lauluntekijä, ylistyksen johtaja, -
Etelä-Amerikassa kaikki seurakunnat laulavat hänen laulujaan, -
Hän oli käymässä Suomessa.
Hän sanoi tilaisuudessa, nuorten illassa Keuruulla Isossa Kirjassa, -
että "Jos sinä tänään kuolisit, tiedätkö minne menet?".
Se oli kuin minulle oltaisiin puhuttu, ihan kuin suoraan minulle.
Minä en tiennyt, koska olin elänyt sellaista elämää.
En mitään suuria, radikaaleja kömmähdyksiä ollut tai sellaista.
Tiesin, että sydämeni on kylmettynyt tosi paljon Jumalan suhteen.
Se tieto, että minä en tiennyt, niin se herätti minut.
Pysäytti minut todella. Silloin päätin, että maksoi mitä maksoi -
niin minä lähden seuraamaan Jumalaa täysillä.
Niin sanotusti kaikki chipit pöytään.
Siitä lähtien elämässäni on tapahtunut paljon sellaisia asioita, -
mitä en olisi ikinä voinut unelmoidakaan.
Se oli minulle herätys, että uskonelämää pitää varjella, -
siihen pitää sitoutua ja se on päätös.
Se on päätös, mikä tehdään joka aamu -
ja totta kai Jumala antaa armon ja anteeksi.
Se oli iso sivu, jonka käänsin -
päätöksen kautta ja Jumala antoi armon kääntyä elämässä.
Henki sanoo nyt, että voitko sanoa katsojille tämän saman kysymyksen, -
minkä sinä teit itsellesi, koska se on niin tärkeä, suoraan televisioon.
Elämä on päätöksiä.
Olemme tässä tällä hetkellä meidän päätösten seurauksena.
Elämässä on tiettyjä ikkunoita, jotka Jumala avaa.
Jos Jumala puhuu sinulle tällä hetkellä ja sinä et tiedä, -
mihin olet menossa elämässäsi.
Jumalan armo on joka sekunti avoimena meille.
Hän ei pakota ketään mutta Hän kutsuu meitä joka hetki.
Jos haluat juuri tällä hetkellä antaa elämäsi Jeesukselle, voit tehdä sen.
Se on päätös, joka muuttaa koko loppuelämäsi -
sellaiseen suuntaan, mitä et ikinä olisi voinut kuvitella.
Elämäsi paras päätös mutta tällä hetkellä aivokopassasi -
käydään isoa taistelua. On olemassa toinen voima tässä maailmassa, -
joka ei halua, että annat elämäsi Jeesukselle, -
luovutat elämäsi Hänelle ja tulet Isäsi tykö aitoon kotiisi.
Jos haluat antaa elämäsi Jeesukselle, niin tee se.
Mene seurakuntaan, löydä paikallinen kotiseurakunta -
mutta päätös lähtee sinun suusta.
70 g nimeltä kieli, päättää.
Siksi Sanassa sanotaan, että elämä ja kuolema lepää suussa, kielessä.
Kun sanomme "Jumala, annan elämäni sinulle.
Jeesus anna syntini anteeksi, tule elämääni, haluan palvella sinua" -
niin näillä sanoilla sinä tulet Jeesuksen opetuslapseksi.
Se on näin yksinkertaista. - Kiitos Jani.
Koin, että nyt on se aika.
Jumala ei antanut sitä sattumalta. Se oli niin voimallinen.
Muistat edelleen, vaikka olit 16 ja nyt olet jo kaksi kertaa enemmänkin.
Sinä muistat sen tuoreesti ja ymmärrät sen, että ilman sitä tapahtumaa, -
elämäsi olisi saattanut mennä ihan muulla tavalla.
Ei olisi saattanut, se olisi mennyt ihan eri tavalla.
En istuisi tässä tällä hetkellä. En usko, että olisin tehnyt -
niitä päätöksiä, että olisin saanut nähdä ja kokea Jumalan ihmeellisiä -
siunauksia ja myöskin Jumalan antamia taisteluja.
Ainakin omalta puoleltani voin sanoa, että elämäni kaikki tärkeät päätökset -
on tullut taistelujen ja myös kyynelten kautta.
Tästä aukesi sinulle aika huikea elämä.
Sinä olit vielä silloin nuori mies, eikä ollut vielä vaimoa.
Sekin hetki tuli ja uskon, että siinäkin Jumala oli ohjaksissa täysin.
Kerrotko siitä. - Silloin kun minä tein tämän päätöksen, -
niin yksi rukousaihe oli heti sillä hetkellä: -
Jumala anna minulle sellainen nainen, joka pelkää Jumalaa -
ja jonka kanssa voin yhdessä rakentaa tätä elämää.
Siinä ei kauan mennyt, ja Jumalalla on huumorintajua.
Missäpä muualla kuin Isossa Kirjassa Keuruulla -
lähetysteltan ovella kaverini Virpi, -
terveiset Virpille, jos katsot tätä, esitteli Lauran.
He olivat juuri muuttaneet Kanadasta.
Sillä sekunnilla tiesin, että tässä se on.
En tuntenut Lauraa ollenkaan mutta jokin minun sisällä.
Sitä on vaikea selittää. Siitä lähti meidän tutustuminen.
Tässä ollaan oltu naimisissa 17 vuotta ja 5 lasta.
Tulemme tekemään vielä toisen ohjelman kanssasi, koska -
tämän seurauksena on tapahtunut paljon ja se ei puoleen tuntiin mahdu.
Teille avautui tie -
suureen Jumalan työhön, eikä aivan helpoissa kohteissa.
Te lähditte aika pian jo ulkomaille.
Kyllä. Meillä molemmilla oli selkeä ajatus ja kutsu siitä, -
että Jumala vie meidät muuallekin kuin Suomeen.
Sitäkin on vaikea selittää, koska se ei ole mikään meistä lähtenyt ajatus.
Ei vain halua matkustella. Olen itse syntynyt toisenlaisessa ympäristössä.
Kun olet lähetyslapsi, niin tiedät tietyllä tavalla vähän liiankin hyvin -
hinnan, mikä maksetaan lähetyskentällä.
Näet omien vanhempien taistelut ja kyyneleet.
Sen takia monilla lähetyslapsilla on tietynlainen resistanssi.
Ei mennä lähetystyöhön.
Tämä ei ollut joku minun ideani, että "Yes, lähdetään pitämään kivaa".
Se oli selkeä asia ja Jumala johdattaa elämää.
Löysimme itsemme Tansaniasta.
Olimme ensin lähetystyö harjoittelussa.
Lopetettiin opiskelut Australiassa -
mutta sitten Jumala kutsui meidät takaisin Tansaniaan.
Siellä olimme auttamassa lähetysprojektissa, -
missä autetaan paljon vammaisia nuoria ja lapsia.
Lähetys- ja kehitysyhteistyö projekti.
Siellä näki myöskin maailman -
ja elämän, minkä olin tietyllä tavalla nähnyt omassa lapsuudessani.
Elämässä on paljon kipua, mitä joudutaan kohtaamaan.
Paljon kysymysmerkkejä, mihin emme välttämättä osaa vastata.
Miksi Jumala näin, miksi näiden pitää kärsiä tällä tavalla?
Samalla koet vastuuta, että minulle on annettu enemmän.
Minun kuuluu omasta elämästäni kaataa heidän elämäänsä.
Kun sen tekee, niin samalla huomaa, että he kaatavat sinulle.
Sinä kuvittelet antavasi mutta sinulle annettiin itse asiassa.
Se muuttaa sinua. Se, että rakkaus on myös tekoja, ei pelkästään sanoja.
Se oli sellainen hieno aika.
Samalla todella monia taisteluja Tansaniassa käytiin.
Se oli muslimialuetta, missä me asuttiin.
Tutustuttiin tosi hyvin niihin ihmisiin.
Opiskeltiin jonkin verran kieltä mutta sitten -
tapahtui yksi iso asia, jonka muistaa. On taisteluja, mitä muistetaan ja -
mitkä todellakin muistetaan. Tämä on jälkimmäinen.
Vaimoni oli raskaana ja odotimme ensimmäistä tytärtä.
Raskauden viimeisellä kolmanneksella eräs aamu.
Jos siellä tulee huono olo tai on kuumetta, -
niin ensimmäiseksi tehdään malariasta itsetestin.
Pistetään pieni pistos ja verta testiin ja se antaa heti -
positiivisen tai negatiivisen. Saman tien tuli positiivinen.
Muistan, kun katsoimme, että onko tämä oikeasti todellista.
Mentiin paikalliseen klinikkaan ja tuli saman tien positiivinen.
Se oli vielä aivomalariatyyppi, joka on kaikista pahin.
Siinä jouduttiin tekemään pikaisesti päätöksiä. Kello oli jo puolta päivää, -
jos halutaan ehtiä pääkaupunkiin, johon on 5 h ajo.
Illalla ei ajeta ja sitä ei suositella.
Autoja kaapataan ja ryöstetään varsinkin isoilla maanteillä.
Piti tehdä 1,5 tunnin sisällä isoja päätöksiä, lähteekö vaimo?
Se tarkoittaa etten näe vaimoa pariin kuukauteen, oli ensimmäinen lapsi.
Ehdinkö lapsen syntymään?
Miten täällä? Muistan, kun vaimo itki meidän sängyssä.
Kyllä me pohdittiin, että miksi Jumala, miksi näin.
Avasin matkalaukun ja löin vaatteita sinne ja kysyin vaimolta, mitä laitan.
Hän yritti sanoa jotain ja laitoin vain jotain ja laukku kiinni.
Samalla soiteltiin lääkärille, mitä lääkkeitä annetaan.
Raskaana olevalle ei ihan mitä tahansa voi antaa.
Tehtiin tiettyjä päätöksiä, kovat lääkekuurit päälle, -
auton luukku kiinni, ajamaan kohti pääkaupunkia.
Vaimo nukahti takapenkille.
Ensimmäisen tunnin aikana rukoilin Jumalaa, että anna jokin -
selkeä ajatus, asia, mihin voidaan tarttua.
Silloin tiesin, ja tuli varmuus sisimpään, -
jälleen kerran rukouksen kautta, että kaikki tulee menemään hyvin.
Vaikka asiat näyttävät uhkaavilta, niin asiat tulevat menemään hyvin.
Niin me seuraavana päivänä päästiin pääkaupunkiin ihan ehjänä.
Seuraavana päivänä vaimo lähtikin Suomeen ja -
olin sen reilun pari kuukautta yksin työssä projektissa.
Ymmärsin, miksi piti olla yksin, koska projektissa tapahtui muutamia -
asioita, mitkä työllistivät niin rajusti, että tein -
16 h päivässä töitä projektissa.
Olisi ollut täysin mahdotonta, jos vaimoni olisi ollut siellä.
Tämän jälkeen lensin Suomeen reilun parin kuukauden päästä.
Ei mennyt kuin muutama päivä, kun esikoiseni syntyi -
Keski-Suomen keskussairaalassa. - Oli varmaan kuuma linja aina välillä.
"Mitä kuuluu?" - Totta kai, kyllä monia puheluita ja tekstareita läheteltiin.
Vaimo oli Jyväskylän keskus- sairaalassa jonkinlainen julkkispotilas.
"Hän sairastaa tätä, mistä olemme lukeneet kirjoista."
Onneksi kaikki meni hyvin. - Missä maissa muut lapset ovat syntyneet?
Vaikka olemme asuneet monessa maassa, niin kaikki lapset ovat -
syntyneet Suomessa, kaikki tytöt ovat syntyneet Suomessa.
Meillä on laaja tyttökatras, 5 tyttöä ja siitä iso hatunnosto vaimolleni.
Malariasta tiedetään Suomessakin, että se on vaarallinen sairaus.
Ajattelen, että miten ihmiset voivat elää, kun siellä on toisaalta malaria, -
toisaalta aurinko laskee, niin rosvot saattavat olla tiellä.
Miten siellä eletään?
Niin, se on erilaista elämää, se on erilainen yhteiskunta.
Totta kai ihmiset yrittävät suojautua malarialta.
He nukkuvat hyttysverkon alla, mekin nukuttiin.
Totta kai yrittää tehdä voitavansa, ettei saa malariaa -
mutta ei ihminen pysty elämään ikään kuin vankilassa.
Ei mene ulos, kun aurinko laskee.
Ne on tietoisia asioita, riskejä, minkä kanssa elää.
Harvalla paikallisella on ikinä varaa malarian estolääkkeeseen.
Monia estolääkkeitä ei suositella raskaana oleville. Monet ei ota niitä.
Asia ei ole yksinkertainen ja niin kuin sanoit, malaria on yksi maailman -
tappavimmista taudeista. - Sehän on sairaus, mikä leviää hyttysen kautta.
Kyllä. - Se on levittäjä. - Kyllä.
Rannikkoseudulla, missä on paljon seisovaa vettä, -
kun aurinko laskee, niin hyttysiä on miljardeja.
Ennen kuin mennään vapaaseen sanaan, niin mikä oli sellainen, -
joka jäi mieleen tästä ensimmäisestä työkohteesta?
No se, että Jumala käyttää meidän jokaisen...
Jumala on antanut meille kaikille sellaisia taitoja, -
mitä me ehkä ylenkatsotaan hyvin helposti.
Tansaniassa minä näin sen ja -
Jumala ikään kuin uudelleen muistutti, mitä olin kokenut lapsuudessa.
Se kuka sinä olet, lahjat mitkä Jumala on sinulle antanut, -
niin Jumala kyllä paljastaa ne tietyssä tilanteessa.
Itse näet että vau, näinkö yksinkertaisella tavalla -
saan olla vaikuttamassa tämän ihmisen elämään.
Ei tarvita titteleitä tai suuria fanfaareja.
Jumala käyttää ihmistä juuri sellaisena kuin hän on.
Nyt sinä voit päättää tämän ensimmäisen ohjelman kertomalla -
katsojillemme, mitä Henki sanoo. Ole hyvä. - Ehkä juuri tuo ajatus siitä, -
että me hyvin usein yliarvioidaan maailman asioita -
ja aliarvioidaan sitä, mitä Jumala on antanut meille.
Koska aliarvioidaan Jumalan anta- maa, emme uskalla tuoda sitä esiin -
eikä uskalleta käyttää mutta sanon sinulle, että käytä sitä.
Tuo se esiin, avaa suusi ja korvasi.
Tulet huomaamaan hyvinkin nopeasti, että Jumala on antanut sinulle taitoja.
Sellaisia kykyjä, mitä et välttämättä ole edes huomannut, että sinulla on.
Jumala käyttää ihmistä ihmisiä varten. Hän käyttää sinua toisia varten, -
on antanut sinulle ne taidot, koska toiset ihmiset odottavat -
elämänsä bussipysäkillä juuri sinun bussiasi.
Jumala haluaa käyttää sinua ja niin kauan kuin sinä elät, niin tiedät, -
että Jumalalla on sinulle suunnitelma.
Kiitos Jani Salokangas tästä ensimmäisestä ohjelmasta.
Toisessa tulemme menemään moniin muihin maihin.
Aivan lopuksi Israeliin ja niihin liittyviin kysymyksiin.
Kiitos tästä ensimmäisestä ja -
lähdemme toisessa uusille alueille. Kiitos. - Kiitoksia.
Olet juuri katsonut Isännän pöydässä ohjelman.
Mikäli ohjelmasarja on koskettanut sinua -
voit olla tukemassa ohjelmasarjan tuottamista.
Voit soittaa numeroon 0600-10177 -
tai lahjoittaa ruudussa näkyvälle pankkitilille -
käyttäen viitenumeroa 8617.
Kiitos tuestasi.
Tekstitys: Mauri Porkola