Tervetuloa Isännän pöydässä ohjelmaan.
Olen Martti Ojares ja vieraanani tänään on Jari Kemppainen.
Tervetuloa Jari. - Kiitoksia.
Olet kirkkoherra Pälkäneellä tänä päivänä mutta missä synnyit -
ja millainen nuoruus ja lapsuus sinulla oli? Millainen koti? Käytkö läpi sitä.
Kiitos kutsusta ohjelmaan. Olen syntynyt Kaakkois-Suomessa -
Valkealan kunnassa, nykyään se on Kouvolaa.
57 kohta 58 vuotta sitten Vuohijärven kylässä.
Kuukauden ikäisenä minut on aikoinaan kastettu -
ja liitetty Valkealan seurakunnan ja Kristuksen kirkon jäseneksi.
Varsinaisen lapsuuteni ja nuoruuteni olen viettänyt Haminassa.
Haminan Vehkalahden kauniissa rannikkokaupungissa.
Merelle aina mieleni halajaa tai palaa sinne, ajattelen merituulia.
Siellä lapsuus ja nuoruus meni.
Isä oli poliisi, Haminan poliisissa. Äiti perushoitaja vanhainkodissa.
Katson, että meillä on ollut hyvä lapsuus.
Mitään suurempaa hengellisyyttä ei siihen sisältynyt.
Perhe oli luterilaisen kirkon jäsen.
Osallistuttiin kirkollisiin toimituksiin mutta ei mitenkään aktiivisesti.
Tärkeintä hengellisen johdatuksen kannalta on ollut se, että isoäitini -
on aikoinaan tullut uskoon Urho Muroman kokouksessa.
Hän on rukoillut minun puolesta. Olen myöhemmin oivaltanut, -
että esirukous on ollut valtava ja sillä on merkittävä osa.
Toinen äitini sisko, täti, on ollut myös seurakunnan toiminnassa mukana.
Hän on myös johdattanut minut seurakuntaan.
Sait nuoruudessa paljon vaikutteita siihen, mitä olet tänä päivänä.
Sait hyviä vaikutteita nuoruudessa.
Kansakoulu oli tärkeä. Siihen aikaan, kun oli uskonnon opetusta vielä, -
oikein imin uskonnonopetusta.
Sen merkitys oli tärkeä mutta rippikouluhan oli -
Vehkalahden seurakunnassa. 15-vuotiaana menin rippikouluun.
Rippikoulut todella puhuttelivat minua.
Asiat kirkastuivat täysin. Oli innostavat opettajat ja isoset, -
ja rippikoulun jälkeinen nuorten toiminta.
Siihen aikaan seurakunnissa sai tulla uskoon rippikoulussa.
Kannustettiinkin uskoon ja annettiin vastuuta.
Kirkkoherra kutsui toimintaan mukaan isoseksi, erilaisiin vastuutehtäviin.
Merkittävää rippikouluiästä on yhteys seurakunnan toimintaan.
Me seurakuntanuoret käytiin kirkossa. Joka sunnuntai käytiin aina kirkossa.
Se on itse asiassa hallinnut elämääsi. Käyt vielä tänä päivänä kirkossa.
Kyllä, kyllä. Siis rippikoulussa oli 12 kirkossakäyntiä.
Sen jälkeen olen kirkossa käynyt joka sunnuntai, jos on mahdollista, -
jos en pääse, minusta tulee vihainen ja olen ärsyyntynyt.
Tarvitsen joka sunnuntai Jumalan Sanaa.
Ennen kuin mennään eteenpäin. Sinä puhuit rippikouluajastasi, -
kuinka jo silloin Jumalan Henki kosketti sinua.
Tänä päivänä nämä tämän ikäiset alkavat olla vähän harvinaisia.
Ehkä siellä ei voi enää tulla uskoonkaan, kuka ties.
Ainakin se vähän vaihtelee.
Mitä on laiminlyöty tai mitä pitäisi korjata, että tilanne palautuisi -
sellaiseksi kuin sinun nuoruudessa?
Tilannehan on paljon muuttunut -
mutta rippikoulussa pidetään perusasioita esillä.
Mikä on Raamattu, mitä Jeesus on tehnyt, mitä Jumala on tehnyt?
Itse kun opetan, minulla on 3 asiaa. Isä, Poika ja Pyhä Henki, se riittää.
Nykyäänhän nuorison tieto on ohentunut huomattavasti.
Minulla oli kansakoulu ja oppikoulua käytiin.
Tietoa uskosta saatiin paljon. Nykyään pitää tehdä ihan uudenlainen pohja.
Rippikoulussa aletaan usein ihan nollasta.
Se on paljon vaativampaa mutta toisaalta se on myös helpompaa.
Nuoret voivat olla innostuneita ihan uusista asioista.
Saattaa olla, että tulee ahaa- elämyksiä. "Tämä onkin kiinnostavaa".
Nuoret voivat innostua ja edelleenkin ainakin maalla osa nuorista innostuu.
Meillä on 3 rippikoulua maaseudulla, niin yhden rippikoulun verran, -
lähtee seurakunnan nuorten, isostoimintaan mukaan.
Se on aika paljon. - Kyllä.
Mikä sai sinut menemään teologiseen aikanaan?
Tapahtuiko ennen päätöstä jotain sel- laista, joka oli siltana tulevaisuuteen.
Siltana oli esikuvia.
Kesäteologit omassa seurakunnassa, papit.
Toisaalta nuorten toiminta innosti, että tämä voisi ollakin minun juttu.
Että haluaisin myös toimia seurakunnassa, eli kutsumus.
Jollain tavoin olen elämässä katsonut, -
että minua on kutsuttu ja johdatettu eteenpäin.
Menit teologiseen ja mitä sitten tapahtui?
Teologisessa opiskeltiin.
Itse tykkäsin muuttaa Haminasta Helsinkiin.
Muutin Temppelinaukion kirkon viereen.
Maailma oli täällä erilaista. Pidin teologian opiskelusta.
Tosin opiskelin melkein 10 vuotta, koska tein töitä samanaikaisesti.
Töitä oli tarjolla nuorille seura- kunnassa, koulussa tai opettajana.
Oli monenlaista juttua. Opiskeluaika oli ihan mielenkiintoista.
Ohjauduitko sinä sitten Hyvinkään suuntaan?
Joo. Hyvinkään kirkkoherra soitti minulle eräänä keväisenä päivänä.
Sanoi, että olisi työpaikka. Hannu Pelkonen soitti, "tule töihin."
Tuli kiire, sillä piti 3 kuukaudessa tehdä gradu valmiiksi.
Niin kuin usein opiskelijat tekevät, kirjoitin yötä päivää.
Sain sen valmiiksi ja anoin Eero Huoviselta, joka oli juuri tullut -
piispaksi Helsinkiin, kutsua pappisvihkimykseen.
Eero Huovinen vihki minut papiksi.
Tänä keväänä tulee 30 vuotta helluntaipäivänä.
Minut on vihitty papiksi helluntaina. 18.5., 30 vuotta olen ollut pappina.
Olitko vajaan 20 vuotta Hyvinkäällä? - Hyvinkäällä olin 10 vuotta.
Samalla olin myös Keravalla ja Vihdissä välillä.
Valmistuin siihen aikaan, kun pappeja jäi myös työttömäksi.
Tapahtuiko nimityksissä sellaista, josta seurakunnalle tuli vähän laskua.
Joo. Tämä oli mielenkiintoista.
Nimittäin aikoinaan hain hyvinkään kappalaiseksi, 1996.
Siihen aikaan, kun kirkkovaltuustot valitsivat papiksi, -
ne pystyivät tekemään tasa-arvovalituksen.
Eräs hakija teki valituksen, -
että minut valittiin eikä äitini ikäistä vanhempaa pappia.
Häntä ikään kuin tasa-arvon nimessä sorrettiin.
Hyvinkään seurakunta hävisi sen ja joutui maksamaan 100.000 mk -
niin kuin jalkapallojoukkueessa siirtosumman.
Itse sanoin, että olin kalliisti lunastettu kappalainen.
Mihin se perustui, että seurakunta hävisi sen?
Mikä oli se vika päätöksessä?
Päätös on se, että muut hakijat olivat ansioituneempia.
Sitten miesten ja naisten tasa-arvoa pitäisi noudattaa.
Mieluummin olisi pitänyt valita ansioituneempi nainen kuin mies.
Tänä päivänä se on ehkä vieläkin tärkeämpi kriteeri kuin silloin. -Kyllä.
Okei. Se ei sinua lannistanut, jatkoit työtä ja päädyit Pälkäneelle.
Pälkäneellehän oli muutama vuosi sitten mainoskin tienvarressa, -
"Päädy Pälkäneelle." Nykyään lukee, "Parasta aikaa Pälkäneellä."
Noin 2000-luvun alussa tai taiteessa -
oli vähän puhuttelua, että "Olisiko jokin muu paikka?".
Kävin katsomassa monenlaisia paikkoja ja mietin.
Pälkäneen entinen kirkkoherra Rovasti Uronen -
päätti jäädä eläkkeelle ja kehotti minua hakemaan sinne.
En ole montaa paikkaa hakenut, vain Hyvinkää kappalaisen ja Pälkäneen -
kirkkoherran paikkoja. Muihin olen saanut kutsun.
Se oli toinen paikka, mitä hain.
Laitoin paperit menemään ja Pälkäneen seurakunta kutsui minut -
ja sain yli 600 ääntä kirkkoherranvaaleissa.
-90 luvun alussa, kun oli melkoinen lama Suomessakin, -
jonkin verran sinäkin pappina jouduit siihen tilanteeseen, -
ettei ollutkaan papeille avoimesti paikkoja auki.
Hyvinkään seurakunnan paikka oli vajaa vuoden kestävä, -
ensimmäisellä kerralla, kun sinne päädyin.
Sen jälkeen jäin työttömäksi. Se koetteli kyllä kutsumusta.
Melkein 10 vuotta olin opiskellut, kutsutaan papiksi -
ja seurakuntaan eikä ollut työtä ollenkaan.
Se oli koettelemuksen paikka ja koetteli kutsumusta, että mitä nyt?
Pitääkö vaihtaa alaa? Ajattelin, että töitä ei ole varmaan 10 vuoteen.
Silloin Suomen kirkossa oli vain yksi paikka avoinna.
Tilanne taitaa olla tänä päivänä vieläkin pahempi.
Lähes kaikki teologisesta tiede- kunnasta valmistuvat työttömäksi.
Se on aika erikoinen tilanne.
Sitten mennään Pälkäneelle.
Niin kuin sanoit, pidät jumalan- palveluksista, olet paljon saarnannut.
Olet pitänyt todella paljon ja ollut muittenkin kirkoissa kuuntelemassa.
Mikä seurakuntatyössä on se, joka on viehättänyt eniten?
Niin kuin johdatit minua tässä, niin seurakuntatyössähän -
mieluisinta on jumalanpalveluksen pitäminen.
Olen rippikouluiästä, 15-vuotiaasta, -
käynyt jumalanpalveluksissa joka pyhä.
Tykkään mennä jumalanpalveluksiin, -
koska siellä on oikeastaan kaikki, mitä kristitty tarvitsee.
Jumalan Sanaa, Jumalan Sanan selitystä, -
rukousta, ehtoollista, ylistystä eli virsiä.
Siellä on kaikki, mitä on olemassa.
Haluan palvella seurakuntaa pitämällä jumalanpalveluksia.
Tärkeätä on, että pidetään hyviä ja että on myös hyvä saarna.
Tähän olisinkin tullut. Minulla voi olla väärä käsitys -
mutta tuntuu siltä, että saarnan pituutta on lyhennetty koko ajan.
En tiedä montako minuuttia se tänä päivänä on.
Siinä on pakollisiakin asioita, mitä pitää käydä läpi.
Sellainen vapaa, avoin julistuksellinen sisältö on aika rajallinen.
Tämä on varmaan vähän pappikohtaista.
Tiedän, että etelässä saatetaan saarnata 5 minuuttia.
Minä saarnaan 15 minuutista puoleen tuntiin.
Ehkä kohtuullinen kuulijan kannalta on 20 minuuttia.
Sen pitää olla Raamatun Sanan seli- tystä ja soveltamista tähän päivään.
Saarnaan mielelläni. Varmaan pidän vuodessa 50-60 jumalanpalvelusta, -
joissa minulla on myös saarna.
Sinä olet ollut jo kymmenkunta vuotta kirkolliskokouksessa jäsenenä.
Sitähän sanotaan, että se on niin kuin parlamentti luterilaisessa kirkossa.
Mitä se työskentely on tänä päivänä -
ja millaisia keskeisiä asioita siellä käsitellään?
Kirkolliskokoushan päättää yhdessä kirkon asioista.
Toisaalta ihan käytännön asioista, -
kuten taloudesta ja vuosittaisista yhteisistä päämääristä,
Kirkon strategioista ja viime aikoina -
ajankohtainen asia on tietenkin ollut avioliittokysymys.
Laajennetaanko avioliittokantaa vai pysytäänkö perinteisellä kannalla.
Ne näkyvät. Sitten on käytännön lainsäädäntötyötäkin myös.
Kirkolliskokous päättää kirkkolaista ja kirkkojärjestyksestä.
Millainen trendi näissä asioissa on ollut?
Varmaan 10 vuotta sitten oli eri asioita kuin tänä päivänä.
10 vuotta sitten mietittiin seurakunta- rakennetta. Nykyisellä ei voi mennä.
Yksinkertaistetaan seurakunta- rakennetta, -
koska talous ei kestä tällaista rakennetta.
On mietitty kirkon virkoja ja samalla myös sitä, -
miten kirkko voisi tavoittaa paremmin evankeliumin Sanalla ihmisiä.
Tämä onkin hyvä kysymys. Ymmärrän, että jumalanpalvelus on -
eräänlainen messu, jossa palvellaan Jumalaa.
Mutta lähetyskäsky on hyvin keskeinen käsky, jonka Jeesus antoi.
Millä tavalla se toteutuu luterilaisessa kirkossa?
Luterilainen kirkkohan toteutuu aina seurakunnissa.
Seurakunnissa toteutetaan lähetyskäskyä.
Seurakuntiahan ei voi olla olemassa ilman lähetystä.
Se on elävän seurakunnan merkki, -
että se tekee lähetystä sanoin, teoin ja rukouksin.
Ajattelin tässä lähinnä Suomen rajojen ulkopuolella. - Kyllä myös Suomessa.
Evankeliumia pitää jokaisen seurakunnan pitää esillä -
oman seurakuntansa alueella niin paljon kuin sielu sietää.
Luterilaisessa kirkossa ei ole evanke- listan virkaa juurikaan koskaan ollut.
Ei mutta sehän on ollut pappien tehtävä mutta -
myös jokaisen seurakuntalaisen tehtävä on todistaa Kristuksesta.
Miten hyvin se mielestäsi toimii? - Se riippuu vähän seurakunnasta -
mutta palaan vielä kirkkoherran hommaan.
Kirkkoherran tehtävä on toimia seurakunnan hengellisenä johtajana -
yhdessä kirkkoneuvoston eli maal- likoitten, seurakuntalaisten kanssa.
Pappien ja seurakunnan työn- tekijöiden tehtävä on oikeastaan -
rekrytoida ja kouluttaa seurakunta- laisia erilaisiin palvelutehtäviin.
Löytää ihmisiä, joilla on armolahjoja tiettyihin asioihin.
Mennäänkin siihen asiaan, että miten näet -
tulevaisuuden luterilaisessa kirkossa ja seurakuntien toimintatavassa?
Millä tavalla se muuttuu nykyisestä trendinä? Miten sinä itse ajattelet?
Luterilaisen kirkon haaste on, niin kuin lehdistä luetaan, -
että jäsenmäärä pienenee vuosittain.
Toisaalta, jos ihmiset eivät halua kuulua esim. johonkin porukkaan, -
niin ne eivät kuulu siihen.
Luterilaisen kirkon toimintatapa tulee olemaan tulevaisuudessa entistä -
enemmän seurakuntalaisten varassa toimivat seurakunnat.
Vastuu siirtyy entistä enemmän seurakuntalaisille.
Armolahjoille ja palvelutehtäville. Toi- saalta seurakunnat on pienempiä.
Uskon, että se on se trendi. Itsekin ajattelen niin.
Puhutaan koti- tai soluseurakunnista. On monta nimeä mutta -
joka tapauksessa se on pienikokoinen, jossa ihmiset tuntevat toinen toisensa.
Jokainen voi tulla niillä armolahjoilla mukaan kuin on. Onko tämä se malli?
Se on varmaan. Ajattelen, että tässä mennään pikkuhiljaa sitä kohti.
Ensin on seurakunnat, missä seurakuntalaiset tuntevat toisensa.
Alueellisia seurakuntia voi olla tai -
pääsääntöisesti ihminen kuuluu alueen seurakuntaan, missä asuu -
mutta voi liittyä seurakuntaan, mikä tuntuu parhaimmalta.
Kotiseurakunta, mistä on lähtenyt -
tai vapaa-ajan seurakunta, missä haluaa toimia.
On vaikea sanoa, mikä on oikea seurakunnan koko.
Suomessahan on maailman suurimmat luterilaiset seurakunnat.
Minun seurakuntaan Pälkäneellä kuuluu 5000 jäsentä.
Tunnen ehkä 80 % heistä. - Aika paljon.
Johtuu siitä, että 20 vuotta olen ollut siellä.
Ihmisiä tapaan vuodessa moneen kertaan.
Niin kuin sanoit, tietysti suurempi seurakunta pitää -
muodostaa pienemmiksi ryhmiksi.
Maaseudullahan yhteisöllisyys toimii ja Pälkäneellä on 60 kylää.
Kylien varassa myös seurakunta toimii hyvin.
Joka kylässä pidetään tilaisuuksia vuoden aikana, normiaikana.
Entä tällaiset herätyskristilliset yhteisöt, -
Kansanlähetys, Kansan raamattu- seura ja muut evankeliset.
Miten tulevaisuudessa pitkän päälle tämä kokonaisuus rakentuu?
Pysyykö se samanlaisena vai tapah- tuuko siinä mahdollisesti muutoksia?
Tietenkin toivoisin, että kaikki järjestöt pysyisivät kirkon sisällä.
Saattaa olla, että herätysliikkeistäkin -
muodostuu seurakuntia tulevaisuudessa -
tai konservatiiviset järjestöt yhdistyvät toisiinsa.
Se voi olla mahdollista.
Luther-säätiöstäkin on tullut oma kirkko.
Missä määrin kirkolliskokouksessa keskustellaan syvällisesti -
vai keskustellaanko isoista asioista?
Viittasit näihin sukupuolilakeihin ja sen tyyppisiin.
Miten suhtaudutaan naispappeuteen.
Siitä on jo pitkä aika mutta myöskin, -
että vihkiikö kirkko homoliittoja jne.?
Onko siellä avointa keskustelua -
vai meneekö se niin, että valmistellaan jossakin etukäteen?
Sehän on hyvin avointa keskustelua.
Sehän näyttää olevan samanlainen kuin eduskunta.
Suuren salin kokoukset näkyvät ulkopuolelle -
mutta sen lisäksi on valiokuntatyö, missä valmistellaan.
Osallistujat, ketkä kuuluu kirkolliskokoukseen.
Jokainen pääsee valmistelemaan omassa valiokunnassaan.
On syvällistä keskustelua. Ulkopuoli- nen luulee, että se on pinnallista.
Eri mieltäkin olevat ihmiset löytävät toisensa.
Mielenkiintoista on huomata, että myös rukoillaan.
Se ei ole mitään jumalatonta päätöksentekoa.
Päivittäin ollaan rukouksessa, pyydetään Jumalan siunausta ja -
pidetään jumalanpalveluksia.
Olen kuullut, että määrävähemmistöt, voivat estää, -
ettei voida tehdä ratkaisuja, joissa enemmistö selvästi on.
Millaisia on ollut viime vuosina, että määrävähemmistö on estänyt?
Määrävähemmistö liittyy opin muuttamiseen.
Se on oikeastaan tärkein tämä määrävähemmistö.
Enemmistö ei voi päättää yhtäkkiä, että kirkon oppia muutettaisiin.
Esim. tämä avioliittokysymys ja seurakuntarakenne.
Se, millaisia seurakuntia Suomessa on, voi kaatua siihen.
Jos oppia, kirkon ydinasiaa halutaan muuttaa, -
niin siinä pitää olla mahdollisimman suuri yksimielisyys.
En ole ihan selvillä mutta tiedän, että on keskustelua -
esim. roomalaiskatolisen kirkon kanssa.
Määrättyä ykseyttä on haluttu saada.
Onko siinä opillisia keskusteluja ollut? Onko tullut jonkinlaisia ongelmia?
Sehän ei heijastu oikeastaan kirkolliskokoukseen.
Siinä saadaan tiedoksi, mitä on neuvoteltu. Se on piispojen asia.
Piispainkokoukset ja ekumeeninen neuvosto -
ja ekumeeniset yhteistyökumppanit käyvät näitä neuvotteluja.
Onko jotain akuuttia vireillä vai onko se yleisempää keskustelua?
Akuuttiahan ei ole vireillä. Sehän liittyy tähän, mitä Jeesus sanoo, -
että teidät tunnetaan siitä, että olette yhdessä.
Kristittyjen pitäisi entistä enemmän -
löytää toisensa, kuin etsiä eroja toisista.
Aika on sellainen, että tarvitsemme yhdessä tekemistä, -
yhdessä uskomista pikemminkin kuin erojen etsimistä.
Se on ihan totta, että erojahan tulee ja varmaan sielunvihollinen -
haluaa, että sirpaloituisi yhä enemmän.
Tietysti aina on se, -
että Jumalan Sana sanoo, onko se hyvä vai ei. - Kyllä.
Nyt on parisen minuuttia aikaa.
Nyt Jari antaisin sinulle vapaan sanan paikan katsojillemme, ole hyvä.
Hyvät katsojat, sanoisin sen, -
että kristityt ovat aina muodostaneet kirkon.
Kelle Jumala on isä, sille seurakunta on äiti.
Älkää ihmeessä jättäkö omaa kotiseurakuntaanne.
Tarvitsemme toisia. Tehtävämme on rohkaista toisia uskomaan.
Tärkeintä seurakunnassa on pitää esillä Jumalan Sanaa.
Ristiinnaulittua ja ylösnoussutta Kristusta.
Sen pohjalta, lähetyskäskyn pohjalta lähdemme liikkeelle.
Jokaiselle seurakuntalaiselle -
ja kristitylle löytyy oma paikka kotiseurakunnasta.
Tarvitsemme vastuunkantajia, rohkeita todistajia.
Tarvitsemme esirukoilijoita -
ja niitä, jotka käsin palvelevat toisia.
Auttavat köyhää ja kurjaa ihmistä.
Jokaiselle Kristuksen ruumissa löytyy oma paikka.
Jokaista kutsutaan omiin tehtäviin.
Jumala johdattaa, niin kuin minua on johdattanut, voisi sanoa hyvyydellään.
Välillä vaikeiden aikojenkin kautta.
Taaksepäin kun katsoo, niin Hän on näyttänyt hyvyytensä -
ja aina oikean tehtävän ja oikean paikan tässä elämässä.
Pysykää Kristuksessa. Uskokaa rohkeasti.
Tämä on minun sana kaikille kristityille, jotka tätä katsovat.
Jos ei tunne Kristusta, niin Hänet voi löytää Jumalan Sanassa, -
Raamatussa, rukouksen kautta ja omassa kotiseurakunnassa.
Kiitos Jari tästä hyvin rohkaisevasta sanasta, mitä meidän katsojille sanoit.
Tänä päivänä me tarvitaan rohkaisua.
Kun on korona ja kaikkea, ettei anneta pelolle valtaa.
Annetaan taivaan Isän antaa meille lahjana se rohkeus kaikkeen.
Se on todella hienoa, että sinä olet saanut jakaa jo näin paljon -
Pälkäneellä, Hyvinkäällä ja missä olet vieraillutkin, Jumalan Sanaa.
Olkoon se Sana juuri sellaista, mitä tarvitsemme, -
tuoretta tästäkin eteenpäin.
Kiitos, että tulit ohjelmaan. - Kiitos kutsusta.
Olet juuri katsonut Isännän pöydässä ohjelman.
Mikäli ohjelmasarja on koskettanut sinua -
voit olla tukemassa ohjelmasarjan tuottamista.
Voit soittaa numeroon 0600-10177 -
tai lahjoittaa ruudussa näkyvälle pankkitilille -
käyttäen viitenumeroa 8617.
Kiitos tuestasi.
Tekstitys: Mauri Porkola