ISANDA LAUAS
Tere tulemast saatesse!
Mina olen Martti Ojares
ja mu seekordne külaline on Seppo Mustonen.
Tere tulemast Seppo! - Tänan!
Räägi, kus ja millisesse perre sa sündisid?
Ma sündisin Iisalmis.
Mu vanematel oli seal väike maja ja ka oma põllumaa.
Kokku oli meid peres 10 inimest.
Meie majapidamises elasid ka mu vanaema ja mu onu.
Meid oli suur seltskond.
- Miks seal ka onu elas?
Mu onul oli elus probleeme - ta oli alkoholi küüsis.
Ei oskagi öelda. Ehk seetõttu, et ka ta ema elas meil.
Tal olid peale sõda rasked ajad.
Ilmselt tuli sellest ka see alkoholi lembus.
Peaaegu kõik tema sissetulekud "uppusid" pudelisse.
Samas mõjus see sulle halvasti,
sest kuigi ta oli sulle lähedane inimene,
muutus ta alkoholi tarbides agressiivseks.
Jah. Ta ähvardas me isa kogu aeg pussnoaga.
Vahel ta hoidis pussnuga isa kaelal ja ähvardas ta ära tappa.
Ja kuigi ta seda kunagi ei teinud, polnud see siiski hea asi
ja nii elasime alati hirmu all, kui ta jõi.
Mu vanemad hoidsid teda kaastundest me kodus.
Su isa oli hea inimene, aga ta suri, kui olid teismeeas.
Ka ema oli sul sel ajal haige.
Need asjaolud ja ka su onu
mõjutasid seda, milline poiss sinust kasvas.
Mõjutasidki.
Olin teismeeas, kui isa suri. Aasta oli siis 1970.
See andis mulle rohkem vabadusi.
Hakkasin enese eest rohkem vastutama.
Ema oli sel ajal väga halvas seisus. Tal oli südamerike.
Tal polnud enam jõudu kõige eest hoolitseda.
See mõjutas mind tugevalt.
Su ego tõusis kõrgele siis, kui hakkasid tegelema tõstespordiga
ja saavutasid selles ka edu.
Seal oli sul nii positiivne, kui ka negatiivne periood.
Seal oli palju positiivset.
Samas oli negatiivne see,
et hakkasin upitama oma enesehinnangut
läbi kakluste,
kuna tahtsin olla kõva mees.
See mõjutas paljuski mu käitumist.
Olin uhke oma heade tulemuste üle.
Kui lõpetasid põhikooli ja läksid ametikooli,
hakkas alkohol su üle võimust võtma.
Jah. Ma sain stipendiumi ja ka õppelaenu.
See oli koht, kus elu võttis teise suuna.
Mul tekkisid uued sõbrad.
Need olid vanad vangid, kellega ma tuttavaks sain.
Nad aitasid mul seda õppelaenu "kulutada".
Su alkoholi kuritarvitamine kestis vist 10 aastat,
valitsedes su elu üle?
Jah. See kestis üsna kaua. Vist rohkemgi.
Alkoholi tarbimine viis selleni, et kui õppelaenu enam polnud,
hakkasin tegelema kõigi selliste asjadega
nagu vargused jne.
Mu elutee võttis teise suuna.
Siis tulid mängu juba tõsisemad lood.
Esimene tõsisem lugu oli see, kui mind 1,5 aastaks vangi mõisteti.
Auto ilma loata kasutamise eest.
Lisaks kaklused ja väärkohtlemised.
Kogu see pakett.
- Aga midagi sellist ei juhtunud, et keegi oleks oma elu kaotanud?
Seda küll ei juhtunud.
Nii tõsiseks asjad õnneks ei läinud.
Mul on kokku umbes kümmekond kohtuotsust,
mille alusel istusin kokku ligi 10 aastat.
Kus vanglates sa istusid?
Esimene vangistus oli noortevanglas.
Hiljem istusin peamiselt Kuopio-Lääni vanglates,
aga olin ka teistes vanglates.
Politseiga said mitmel erimoel tuttavaks. - Jah.
Kui kuskil tänaval politseiga kokku puutusin,
küsisid nad ikka, kuidas mul läheb, millega ma tegelen jne.
Politsei oli minu suhtes üsnagi uudishimulik.
Mingil ajal pidid minema Iisalmisse,
aga otsustasid hoopis minna Helsingisse.
Juhtus see, et mul oli Iisalmis kohtuprotsess.
Mind taheti viia kohtu ette vastust andma.
Meid oli kokku 3 meest ja üks neist valmistas ühe võtme,
Ta pääses hooldeluugi kaudu ühe ukseni, mille sai lahti
ja seejärel ta avas minu ukse , aga ühte ust ei saanudki lahti.
Nii kiikusime kahekesi Kuopio suunas, mis oli paras seiklus.
Saime ühe inimesega Kuopiosse küüti,
kus hakkasime kõvasti jooma.
Sõber jäi purjus peaga vahele ja võeti kinni,
aga mina hüppasin rongile.
Sõitsin rongiga Kouvolasse,
kus politsei võttis mu kinni ja viis kainestusmajja.
Mis peale seda juhtus?
Olles olnud Kuopios, käisin ka oma õe juurest läbi,
kes on usklik.
Ta ütles mulle, et lähen Helsingisse ja saan kokku usklikega.
Kuigi olin tagaotsitav, ütles ta mulle, et lähen ikkagi sinna.
Lõpetades aga Kouvola kainestusmajas,
küsisin Jumalalt: "Kas siin mu teekond lõpebki?"
Sest õde oli öelnud midagi muud.
Mul olid taskus mitmed kohtupaberid ja mul seisis ees kohtus käimine.
Mul polnud mingeid võimalusi.
Aga hommikul ütles politsei: "Lase jalga siit linnast!"
Läksin rongile.
Nii et su õe prohveteering läks täide? - Jah.
Jõudsin Helsingisse, kus läksin vanema venna juurde.
Ta oli usklik, nii nagu ta nainegi.
Nad ei teadnud, et olen seadusega pahuksis
ja ma ei öelnud ka neile.
Ütlesin neile, et mul on probleeme unega
ja ma ei suuda uinuda.
Ütlesin, et tahan väga saada usklikuks.
Vennanaine õnnistas mind: "Vabasta Seppo kõigist unerohtudest!"
Juhtus ime ja ma vabanesingi.
Peale seda magasin ilma unerohuta hästi.
Su teekond jätkus ja politsei leidis su üles.
Jah. Nad leidsid mu Helsingis ühes kakluses.
Politsei võttis mu kinni, toppis autosse ja viis mu politseijaoskonda.
Seal üks töötaja ütles: "Sina oled Seppo Mustonen."
Ta vaatas üht paberit ja ütles: "Sina oled Seppo Mustonen.
Sind viiakse tagasi Sukevale ja sa sõidad sinna vanglaautos."
Siis algas su elus esimene tõeline muutuste protsess.
Jah. Kui Iisalmisse jõudsin, tuli sinna üks usklik politseinik.
Ta tõi mulle kohvi ja andis vaimulikku kirjandust lugeda.
Soovis mulle veel: "Head lugemist!"
Lugesin siis kinnipidamiskambris.
Kui mind kord tagasi Sukevale vanglasse viidi,
hoiti mind veel kuu aega kuskil kongis.
Seal lugesin palju vaimulikku kirjandust,
mida olin ise palunud.
Ka kongide vahel liikus häid sõnumeid.
Lugesin seda kõike enesele sisse ahmides.
Mul oli vaimulike asjade järele kõva nälg.
Siis oli mul veel kahtlus, kas Jumal ikka aktsepteerib mind?
Sest ma tundsin end olevat nii patune.
"Kas Jumal üldse aktsepteerib mind?"
Aga Ta aktsepteeris? - Jah, aktsepteeris.
Käisin muidu tööl,
aga siis ei suutnud töödki teha, kuna mu sees pitsitas nii tugevalt.
Mingil põhjusel pandi mind vanglas nädalaks kartsa.
Pidin nädal aega magama ilma padjata.
Ühel õhtul ütlesin lootusetult:
"Jumal, kui mul on veel võimalust, siis siin ma olen!
Võta mind sellisena nagu ma olen!"
Laskusin põlvili ja kogesin imelist vabanemist.
Justkui hetkega võeti mult kõik patukoorem ära.
Tundus, et mul oli kerge hingata.
Istusin seal ja kogesin siis uuesti seda sama jälle.
Siis tuli meelde, et olin Piiblist lugenud:
"Ma ei lükka kedagi välja, kes tulevad minu juurde."
See oli minu jaoks väga keskne Jumala Sõna kirjakoht.
Kuidas su usk vastu pidas? Esines sul veel allamäge minekut?
Mul oli kõva tahe tunnistada sellest kongist kongi.
Samuti ka töötajatele, et leidsin Jeesuse oma ellu.
Aga kui ma vabanesin,
olid mul veel mõned vanad kohtuotsused täitmata.
Ühtlasi ilmus mu ellu samal ajal uskmatu naine,
kes viis mu tagasi maailma.
Kui me suhe lõppes, sattusin tagasi Sukevale vanglasse.
Siis mõtlesin, kas Jumal ikka hoolib minust?
Kas mul on veel võimalust?
Kord oli üks vaimulik teenistus, mida pidasid ühed Kajaani usklikud.
Mõtlesin, et kui see on veel võimalik, läheksin ette palvele.
Mind õnnistati seal ees.
Kongi tagasi minnes kogesin suurt vabadust.
Läksin kongi ja ütlesin kaaslastele, et olen uuesti usklik.
Elasime 8-inimese kongis.
Samas oli seal käimas salajane jooming.
Varem osalesin isegi nendes.
Ütlesin, et nüüd ma enam selles ei osale.
"Võite ise minu eest juua!"
Üks mees küsis: "Kas juba jälle?"
Mulle tundus see halvasti,
et olin kord juba saanud usklikuks ja nüüd sain uuesti.
Samas otsustasin siiski hoida kinni sellest, mille olin leidnud.
See on nüüd kestnud tänaseni. - Jah.
Sain uuendatud 1983. aastal ja olen olnud usklik ligi 40 aastat.
Asjad läksid edasi nii,
et sa leidsid tee Helsingisse või Espoosse
ja sealt leidsid ka omale naise.
Jah. Poissmehena selles eas tekkiski küsimus,
kuidas ja kust omale naine leida?
Küsisin seda endalt ja palusin ka Jumalalt.
Läksin Jumala ette põlvili: "Jumal, anna mulle sobiv naine!"
Siis olin kord Iisalmis.
Seal oli üks Tapani-nimeline mees, kes oli abielus mu naise õega.
Tapani rääkis, et ta naiseõde on usklik
ja temaga tasuks ühendust võtta.
Juhtus nii, et pool aastat
oli see aadressi lipik mul lihtsalt taskus.
Alles siis julgesin talle helistada.
Sealt poolt tuli väga meeldiv vastus, et temagi tahaks minuga kohtuda.
Nii kohtusimegi Patinkyläs.
Ja hiljem tekkis üks usklik abielupaar?
Jah. Mõeldes oma minevikule otsustasin, et nüüd on olukord selline,
kus panen kõik mängu ja räägin oma minevikust ausalt ära.
Siis ta küsis kelleltki vanemalt usklikult sõbrannalt,
mida ta peaks tegema, sest ta tundis ikka huvi mu vastu.
Sõbranna oli öelnud,
et kui Seppo on päriselt saanud usklikuks,
siis on kõik korras ja ta annab meile oma õnnistuse.
Ühtlasi läks peagi nii, et sa said tööd VR's (Soome Riigiraudtees)
ja olid seal kuni pensionini.
Kuidas see kõik algas?
Mu vanem vend Voitto
sai tööpakkumise selle firma Pasila masinaparki.
Voitto ütles, et ta vend on just kolinud Espoosse
ja küsigu nad hoopis minu käest.
Olin just töö pärast palvetanud,
aga samas ei uskunud,
et ma võiks saada sinna Pasila masinaparki valaja ametisse.
Ma ei pidanud seda võimalikuks, aga läksin siiski tööintervjuule.
Rääkisin seal oma minevikust, mis polnud just kõige parem olnud,
aga ütlesin, et sooviksin siiski seda tööd,
kui pakutakse.
Töötasin 2 kuud, kui tuli arstlik kontroll.
Seal pidin särgi seljast maha võtma.
Mu keha on üleni tätoveeringuid täis.
See ehmatas arsti ära.
Ta küsis, kuidas ma saan teha sellist tööd,
kui mul on selline taust.
Tunnistasin talle: "Jah, olen paljud kohad läbi käinud.
Olen olnud vanglas ja psühhiaatriahaiglas.
Kõik kohad on läbi käidud."
Ta ütles, et ei saa kohe otsustada, vaid peab võtma mõtlemisaega.
Läks nädal ja siis ta ütles, et annab mu tööle õnnistuse,
kuna ta on pastori poeg.
See oli ka Jumala juhtimine,
sest kui oleks tulnud eitav vastus, oleks pidanud midagi muud vaatama.
Ma ise kogen ka, et see oli võimas juhtimine.
Mingi aeg hiljem sain tööle liiklusosakonda.
Vahe peal olin väikestes jaamades ka piletimüüja.
Siis tegi tööandja mulle ettepaneku minna tööle rongi peale.
Ta tahtis mind saata liikluskoolitusele ja ma nõustusin.
Sellega seoses tehti mulle psühholoogilised testid.
Osutusin sobivaks.
Sest tegu oli inimeste veoga ja rongidega reisis palju inimesi.
Sain tööle konduktoriks.
See oli suur muutus lühikese aja jooksul.
Alguses naine ja siis töö, mida sa tegid pensionile minekuni.
Tegin seda tööd üle 20 aasta ja jäin siis pensionile.
Peale pensionile jäämist
tuli su naise sugulaste kaudu võimalus soetada korter ja kolida.
Kuhu te kolisite?
Alguses elasime Matinkyläs,
kus mu naisel oli 1-toaline korter, mille ta oli säästuse eest ostnud.
Peale mu ämma surma
otsustasime 7-pärijaga, et ostame selle maja ära,
mis asub praeguses Lapinlahtis.
Ostsimegi maja, mida olemenüüd remontinud ja korrastanud
Meil sündis Matinkyläs olles ka 2 last.
Olime tolleks ajaks kolinud 4-toalisse korterisse,
mis oli juba suurem elamine.
Me lapsed jäid sinna ja said omale ka tööd.
Üks neist töötab riigiametis ja teine automehaanikuna.
Sinu 2 poega, naine ja sina - teist sai usklik pere,
kus su lapsed said eluks hea stardi.
Jah said. Lapsed käisid väiksena ka pühapäevakoolis
ja hiljem jumalateenistustel.
Seega võib öelda, et tublid poisid.
Kaua sa oled Varpaisjärvel olnud?
3 aastat.
Seal sa lööd kaasa nii mõneski asjas,
aga tegutsed ka kristlikul tööpõllul.
Meil on seal üks töömeeskond.
Otsime vahendeid ja abinõusid,
kuidas seal kandis evangeeliumi levitada.
Oleme seal kandis juba tuntuks saanud.
Korraldame ühiseid teenistusi ja...
Meil on neid üsna palju - lausa 3 korda nädalas.
Milline on su meelest seal kandis kristluse olukord?
Suht-koht hea.
Tegevust jätkub ja me julgeme jagada vastutust.
Mu naine tegutseb ka koos meiega.
Ta tegutseb köögis nagu ka Espoos olles.
Temast on palju abi.
Me jagame vastutust kõigi nende vahel,
kes tahavad ja on võimelised seda tööd tegema.
Ma pole nii aktiivseid inimesi enne kuskil kohanud.
Salos on ärkamine. Kuidas on Varpaisjärvel?
Meil on ühised teenistused, ühised õhtud.
Evangeelsed luterlased on võimsalt koos meiega.
Minagi olen saanud jagada seal.
Meil see ühine tegevus toimib hästi. Isegi väga hästi.
Kui mõelda praegusele ajale -
koroona kiire leviku ajale, kui me seda saadet teeme,
siis mis mõtted sul on praeguse aja kohta,
mille keskel me praegu elame?
Näen, et inimesed elavad hirmu all,
mõeldes ka sellele, mida tulevik toob?
Kuigi ma ise loodan täiega Jumalale, pole kartus ikkagi täielikult kadunud.
Mõtlen selle aja peale, kus me praegu elame,
et kõik, mis praegu toimub, on Jumala poolt lubatud.
Jumal tahab,
et võimalikult palju inimesi saaks päästetud ja saaks usklikeks.
Kuigi inimesed ise on paljusid neid asju põhjustanud.
Usun, et paljude inimeste südamed hakkavad pöörduma Jumala poole.
Kui mõelda sellele, et Jumal on kõigel sellel lubanud toimuda...
Kõik see on juba toimunud ja lisaks veel inimeste rikutus,
kas nüüd võiks juhtuda see,
et inimesed hakkavad rohkem mõtlema elumõtte peale?
Ja sellest võiks saada sütik ärkamisele? - Jah.
Arvan, et selles asjas võib see olla üks abinõu.
Jumala silmis on esmatähtis see, et inimene saaks päästetud.
Nagu öeldakse - vahel teenib kuri ka headust.
Mõtlen sellele, et tänapäeva inimene on patune ja vägivaldne.
Seksuaalelus ja muus kõiges
on mindud Jumala tahtest kaugele eemale.
Jumal tahab inimesi ühel või teisel moel
tõmmata enda poole.
Jumalal on hea tahe.
Piibel ütleb, et Ta tõmbab meid oma headusega,
aga inimesed ei võta sellest kinni.
Nii on.
On huvitav näha,
et me oleme kui näitemängus,
kus näeme, et lahendused me ees on väga lähedal.
Nüüd aga palun sul öelda vaatajatele, mida Püha Vaim sulle annab.
Mõeldes sellele hetkele,
tekkis mul selline mõte, et Jumala jaoks on kõik võimalik.
Ta ei heida enese juurest kedagi ära, kes Tema juurde tulevad.
Ta annab meile palju andeks.
Mulle tuleb alati meelde,
kuidas Jeesus andis end Kolgatal lepituseks kogu maailma eest,
et meil oleks elu
ja et meil oleks võimalus pääseda taevakoju.
Tuleb meelde kirjakoht:
"Kõigile, kes Jeesuse vastu võtsid, andis Ta väe saada Jumala lasteks."
Praegune aeg on selline,
et tasub mõelda igavikuliste asjade peale.
On tõsi, et ilmalike asjadega peab ka tegelema,
aga igavikulised asjad peaksid olema korras.
Need oleksid mu mõtted.
Ma ise tahan ka
evangeeliumi head sõnumit inimestele edasi anda,
et nad leiaksid elu ja tõe
ning saaksid sedasi sisse Jumala Kuningriiki.
Me peamegi rääkima inimestele Jeesusest.
Sellest, et Tema on see, kes päästab.
Kui me ei räägi, ei või ka keegi saada usklikuks.
Kiri Roomlastele ütleb ka,
et kui keegi ei räägi, ei või ka saada usklikuks.
See on nii olnud läbi aegade ja on ka praegu.
See on Jeesuse poolt antud misjonikäsk
minna ja teha seda.
Selles peame olema julged.
Aitäh Seppo, et olid siin saates oma elust rääkimas.
Saate lõppedes on rõõm näha,
mida Jeesus on sinu ja su pere juures teinud.
Jumal õnnistagu sind! - Aitäh!
Kui soovid toetada Eesti TV7 tööd, helista 900 1770 (kõne hind 10 euri).
Võid anneta ka pangaülekandega, leides me andmed www.tv7.ee Aitäh!
Tõlge: Raul Jürimaa