Tervetuloa Isännän pöydässä -ohjelmaan. Olen Martti Ojares -
ja vieraanani on Mikke Tiainen. Tervetuloa. - Kiitoksia.
Olet Lohjan poikia. Siellä ilmeisesti synnyitkin?
Joo. Siellä on elämää paljon vietetty.
Aika monessa paikkaa asuitkin?
Olen asunut Lohjalla 15 tai 16 eri osoitteessa. Vähän joka puolella.
Oliko siihen joku erityinen syy?
Vanhemmat sattuivat saamaan työpaikan, -
tai rakennettiin omakotitalo, milloin mitäkin.
Kerrotko vähän kodistasi, lapsuudestasi ja -
millä tavalla vaelsit? Vaelsitko Herran tahdossa jo silloin?
Olen tosi kiitollinen Jumalalle, -
että olen kasvanut puoliksi uskovaisessa kodissa.
Äitini oli ihanasti uskossa Jeesukseen. Se näkyi ja kuului.
Rukoillessaan lapsia, hän lupasi, että joka ilta meidän kodissa rukoillaan.
Me rukoiltiin ja muistan sieltä asti -
hengellisiä lauluja ja Jumalan todellisuuden.
Isä ei ikävä kyllä ollut uskossa.
Hän oli ateisti ja syvimmistä kysymyksistä eri mieltä äidin kanssa.
Siitä huolimatta heillä oli hyvä avio- liitto ja meillä oli onnellinen perhe.
Sain nähdä läheltä, mitä on uskovan elämä ja mitä ei-uskovan.
Myöhemmin käymme läpi sinun evankeliumintyötäsi, -
niin siinä tuli ensimmäinen reaalinen malli siitä, mitä usko merkitsee -
ja mitä se vaikuttaa arkielämässäkin. - Kyllä. Naulan kantaan.
Sinä kävit koulut kaikki Lohjalla?
Siinä mielessä joo, että kävin ala-asteen ja ylä-asteen.
Ylä-asteen 9 luokalla kavereitten kautta saimme kipinän -
lähteä Toivonlinnaan, eli Suomen kristilliseen yhteiskouluun, -
jossa kävin 9-luokan ja lukion. Lähes lohjalainen koulutausta.
Oliko se vähän niin kuin hengellinen?
Minulla oli uskovien kotien lapsia ystävinä. Itsekin olin.
Toki siinä iässä uskonasiat oli minulla jäänyt taakse.
Kuitenkin se kavereiden ehdotus mennä sinne kouluun veti.
"Siellä saa olla vähän rauhakseen jne". Siitä se kipinä lähti.
Millä tavalla lapsuuden kodin usko säilyi nuoruudessasi?
Se säilyi 12-13 -kesäiseksi asti.
Olin niin vakuuttunut Jeesuksesta, hengellisistä asioista, -
että halusin mennä kasteelle 12-vuotiaana. Tosi nuorena.
Olin vakuuttunut, että haluan seurata tätä tietä, mutta heti kasteen jälkeen -
tuli vaikea vaihe, kun kaveripiiri muuttui ja tuli muutto.
Elämän piiri vaihtui ja siinä kävi niin, että enemmän tai vähemmän -
tietoisesti työnsin Jumalan pois elämästäni.
En koskaan hylännyt uskoa Jumalan olemassaoloon -
tai että Raamattu olisi totta.
Ajattelin, että Jumala näkee, että olen hyvä jätkä ja pääsen taivaaseen.
Siihen se nuoruus pitkälti meni.
Sanotaan, että lukion toisella luokalla uskovien kotien lapset -
menettävät uskonsa evoluutio-opin takia. Miten selvisit sen seulan?
Minulla oli se etu, että olin kristillisessä koulussa.
Siellä nämä kysymykset käytiin eri tavalla läpi.
Minulla oli hyvä pohja sitä kautta.
Ne oli muut asiat, jotka lukion alkuvaiheessa veti maailman tielle.
Mitä päätit lukion jälkeen tehdä?
Olin lukion aikana saanut tulla uskoon Jeesukseen.
Tietysti se oli vallankumous. - Kerrotko siitä.
Se oli sellainen homma, että urheilin, -
minulla ei ollut ryyppyjutut ykkösjuttuna mielessä.
Samaisten kaverien, jotka minua sinne kouluunkin oli viemässä, -
juhlistettiin viikonloppuja alkoholin merkeissä.
Yksi aamu, ollessani vähän vajaa 17-vuotias, -
kesäloma oli alkamassa lukion ensimmäisen vuoden jälkeen, -
heräsin aamulla ilman krapulaa, morkkista tai henkisesti pahaa oloa.
Jäin yksin siihen asuntoon, jossa ryyppäsimme. Kaverit lähti syömään.
Sohvalla istuessani yhtäkkiä koin, -
että Jumalan Pyhä Henki näytti, että olen syntinen.
En lukenut tai kukaan ei puhunut -
vaan minua alkoi voimakkaasti puhuttelemaan se, -
että jos tällaisenaan kuolisin, olisin humalapäissäni kuollut, -
olisi joutunut varmasti kadotukseen kaiken järjen mukaan.
Se ajoi minut etsimään Jumalaa.
Siinä meni 2-3 viikkoa. Enoni oli tullut uskoon, Sainion Markus, -
velipoika oli uskossa, ja tietysti äiti.
He pyysivät minut hengelliseen tilaisuuteen. Menin sinne.
Kuulin evankeliumin sanoman ja se tuli tosi kohti.
Uskoin, että Jumala on, mutta en ollut valmis hylkäämään maailman tietä.
Samana iltana kotona, asuimme Lohjan elokuvateatterin yläkerrassa, -
laitoin kädet ristiin ja rukoilin "Jeesus, jos olet todella olemassa ja -
se on totta, mitä Raamattu sanoo, niin anna mun synnit anteeksi ja -
anna uusi elämä. Haluan loppuelämäni palvella sinua.".
En nähnyt mitään valoilmestyksiä tai yliluonnollista -
vaan syvä Jumalan rauha, -
joka on tietenkin yliluonnollinen asia, laskeutui mun elämään ja mullisti sen.
Tämä on äärimmäisen tärkeää, kun ajattelee haastavaa työtäsi, -
että sinun perustus on vahva. Se perustus oli henkilökohtainen -
kokemus, siitä kun Jeesus tulee elämään Herraksi.
Se on se kivijalka, jolle olet päässyt rakentamaan.
Etkä aivan helppoa hommaa ottanutkaan, kun lähdit -
Karkkilaan, jonka kerroit olevan hyvin ei-kristillistä aluetta.
Kerrot siitä tarkemmin vielä mutta kuitenkin -
ottaen huomioon tämän ajan trendin, -
että uskosta luopuminen on kokoajan kiihtynyt, -
niin mennä kertomaan heille elävästä Jeesuksesta.
Sinä tarvitsit hyvä pohjan mutta -
mitä välineitä koit tarvitsevasi siinä työssä?
Se on juuri niin kuin sanot. Kun Jumala johdatti Karkkilaan, -
en heti mutta pian tajusin, että se on hyvin ateistinen paikkakunta.
-60 -70 ja -80 -luvuilla siellä kirjoi- tettiin ateistisia kirjoituksia lehtiin.
Silloinen vapaa-ajattelijoiden puheenjohtaja asui Karkkilassa.
Tosi antikristillinen aatemaailma.
Aloin siellä tekemään ovelta ovelle työtä.
Kun pikkukylässä ei ollut ihmisiä kaduilla, niin menin oville.
Siellä sai kertoa Jeesuksesta.
Ovilla sai tosi usein puhua hengellisistä asioista. Yllätyin ihan.
Monet oli kiinnostuneita, mutta iso osa sanoi heti: -
"Tuo on ihan hyvä juttu. Uskon asiat ei haittaa mua, -
mutta en usko Raamattuun tai että Jumala on olemassa.".
Yritin kertoa uskoontulotodistukseni, mutta he eivät uskoneet.
Tajusin ennen pitkään, että minulla on yksi elämä käytettävissä, -
enkä halua olla se uskovainen, joka toteaa joka välissä -
"Ne on älyllisesti epärehellisiä. Sellaisia ja tällaisia.".
Päätin tutkia, voimmeko perustella Jumalan olemassaoloa -
ihmisille, jotka eivät usko Raamattuun.
On helppo sanoa, että Raamattu sanoo, -
mutta se ei vakuuta niitä, jotka eivät usko Raamattuun.
Tutkin kristillisiä filosofeja, teologeja, apologeettoja, -
saarnaajia, jotka puhuu näistä asioista.
Kuuntelin väittelyitä, jossa kuuluisat kristityt apologian harjoittajat -
väitteli yliopistotasolla kuuluisien ateistien kanssa.
Olin yllättynyt niistä väittelyistä.
Olin yllättynyt, kuinka huonot väittämät ateisteilla oli.
Heidän väitteet, miksi ei tulisi uskoa Jumalaan, olivat pehmoisia.
Kristittyjen, jotka puolustivat Jumalan olemassaoloa, argumentit olivat hyviä.
Se vaikutti minuun. Aloin käyttämään tätä lähestymistapaa ovityössä, -
kun tuli kysymyksiä "Onko Jumala olemassa?".
Se on haastavaa. Moni ei halua tehdä sitä, -
koska ehkä paiskataan ovi eteen tai ollaan epäkohteliaita.
Tai pilkataan tai halveksutaan. Meidän kynnys on monesti liian herkkä, -
peräännymme. Sinä et perääntynyt.
- Herra armahti siinä. Olen miettinyt jälkeenpäin niitä.
Ajattelen, että yhdenkin ihmisen takia se työ on arvokasta.
Minulla on yksi ihana ystävä.
Täytyy ihan kertoa, kun menin Karkkilassa yhdelle ovelle.
Keski-ikäinen kaveri avasi oven ja pyysi sisälle.
Heti hengelliset asiat tuli esille. Hän sanoi uskovansa Jumalaan.
Hänen elämä on tosi vaikeaa, ja oli tosi haastava hetki.
Jumala avasi siinä, niin että sai todistaa hänelle pitkät pätkät.
Kysyin vielä, että saanko rukoilla, että Jumala voisi auttaa, ilmestyä, -
ja hän saisi selvyyden pelastusasioista.
Hän sanoi, että ilman muuta. Rukoilin ja lähdin kotiin.
En muista menikö siitä vuosi vai pari, kun yhtäkkiä sai tekstiviestin -
"Muistatko kaverin, jonka kanssa rukoilit?
Nyt elämässäni on tapahtunut läpimurto. Olen saanut tulla uskoon.
Sinä toit pimeään hetkeen evankeliumin valoa."
Tänä päivänäkin tämä mies on uskossa Jeesukseen Kristukseen.
Tämän yhdenkin takia, se kaikki oli kannattavaa.
Jos oikein muistan, teit sitä kuusi vuotta.
Se on tosi pitkä aika nuorelle miehelle tehdä noin haastavaa työtä.
- Jos olisin vielä vuoden ollut Karkkilassa, -
sieltä olisi kirjaimellisesti kotitalouksien ovet loppuneet kesken.
Mihin Jumala johdatti sinut sen jälkeen?
Vaimoni on suomalainen mutta olemme tavanneet Espanjassa.
Meillä molemmilla oli lähetyskutsu. Kysyin sitä ensitreffeillä.
Jos hän olisi vastannut kieltävästi, toisia treffejä ei olisi tullut.
Meillä oli kutsu heti selvillä. Koska puhumme espanjaa ja -
ovet oli auki Espanjaan, niin ajatte- limme, että Jumala vie Espanjaan.
Mutta yksi aamu noin kaksi vuotta sitten olin rukouksessa.
En ole montaa kertaa niin voimakkaasti kokenut, -
että sisäiseen maailmaani puhuttiin -
"Mikke, en vie teitä Espanjaan vaan Japaniin."
Se tuli kuin salama taivaalta.
Tänä päivänä olemme Japanissa lähetystyössä.
Espanjakaan ei ihan helppo kieli ole -
mutta japani on varmasti viisi kertaa vaikeampi. - Kyllä se on.
Siellä varmasti kulttuuri ja tavat ovat hyvin erilaiset.
Se on vanha aasialainen maa.
Miten olet kohdannut nämä uudet haasteet?
- Minä kun olet ekstroverttikaveri, -
niin tuntuu kuin olisin norsu posliinikaupassa.
Vaikeus on siinä, että pitää tietää puhuuko "korkea-arvoisemmalle", -
kuten opettajalle tai lääkärille.
Vai onko samaa tasoa, eli ikätoveri tai saman työstatuksen omaava.
Hänelle puhuu tietynlaista kieltä.
Tai onko kyse lapsesta tai alempiarvoisesta hierarkkisesti.
Sen mukaan tulee valita, miten puhuu ja kuinka avoimesti.
Täytyy sanoa, että meikäläiselle, joka on ollut Suomessa ja Espanjassa, -
jossa kaikki puhutaan päin naamaa, on se ollut harjoittelua.
Mitenkä vaimosi on viihtynyt siellä?
- Täytyy sanoa, että ajattelin, koska opin nopeasti espanjankielen -
ja vaimo oppi nopeasti mutta vähän hitaammin, -
että asuminen ja hengellinen ilmapiiri voi olla vaikea, -
mutta yksi asia ei ole minulle vaikea ja se on kieli.
Ajattelin olevani lahjakas kielenopiskelija -
ja ettei vaimo ole yhtä lahjakas. Siinä kävi ihan päinvastoin.
Asuminen oli mukavaa ja hengellisesti se oli mahtava vuosi.
Mutta yksi asia oli vaikea ja se oli se kieli.
Kerran koitin jo, että saisinko sen kielioppikirjan seinästä läpi.
Se oli sellainen turhautumisen hetki.
Vaimo taas porskutti ja oppi kieliopitkin kertalaakista.
Vaimolla se meni paljon paremmin kuin minulla.
Herra on hyvä. Hän vahvistaa toista ja sitten toista.
Sen jälkeen olette vahvoja yhdessä.
Minkälaisia tavoitteita sinulla ja vaimollasi on Japanissa?
- Paljon rukoilemme johdatusta, kun työtä on siellä hirvittävästi.
126,5 miljoonaa ihmistä.
Pelkästään sillä alueella, jossa asumme, on 11,5 miljoonaa ihmistä.
Muutos on kova, kun Karkkilassa on 9000 ihmistä.
Suurin juttu on, kun miettii "Herra, jos haluat vielä meidät jonnekin, -
olemme valmiita. Olemme tässä jos haluat. Käytä meitä."
Japanissa meidän näky on voittaa sieluja, todistaa Jeesuksesta.
On monia hyviä lähetystyömuotoja mutta me halutaan, -
että ihmiset pelastuu ja saa syntinsä anteeksi.
Ajattelen, että tapahtui se missä vaan, se kelpaa mulle ja vaimollekin.
Japanista täytyy sanoa Japanin lähetystyön mainoksena, -
että siellä on tosi vaikeita tekijöitä ja tosi hyviä tekijöitä.
Sinne voi mennä lähetyssaarnaaja- viisumilla.
Kukaan ei estä lähetystyötä. Valtiokin antaa täydet luvat.
Sen lisäksi se, että on ulkomaalainen.
Japanilaiset rakastavat länsimaalaisia, koska ne puhuvat englantia.
Japanilaiset haaveilevat länsimaalaisesta ystävästä, -
ja että oppisivat puhumaan englantia.
Minä kun juttelen siellä kaduilla nuorille ja nuorille aikuisille, -
niin he aina ovat kiinnostuneita. Jos puhun Jeesuksesta, -
suomalainen reagoi yleensä "mitä sä Jeesuksesta puhut", -
japanilainen on yleensä heti -
"En tiedä, mitä lähetyssaarnaaja tekee. Mikä on sanomasi?"
Lähtökohtaisesti siellä on tosi helppo päästä puhumaan Jeesuksesta.
Suurin rukousaihe on se, -
että sanoma menee myös läpi ja ihminen pelastuu.
Mitä ajattelet, kun siellä on omat henkivaltansa, -
se usko on jotain muuta kuin Raamatun uskoa.
Koetko Espanjassa eri tavalla kuin Japanissa vastustuksen?
Minulta on moni kysynyt tätä -
ja olen miettinyt mahdollisimman rehellistä vastasta.
En ole kokenut painetta, henkivaltapainetta, -
en voi sanoa kokeneeni, -
mutta se, missä pirun työ näkyy voimakkaasti Japanissa, on se, -
että Japanissa vähintään 30 000 ihmistä tappaa itsensä vuosittain.
Tokion lähellä on kuuluisa itsemurhametsä.
Rakennusten katoilla on laput "Soita tähän numeroon, ennen kun hyppäät".
Meilläkin on kaksi kertaa myöhästynyt koulujuna, -
koska ihminen on hypännyt kiskoille.
Se on sellaista pimeyttä. Vaikka joka maassa itsemurhia tehdään, -
Japanissa se on poikkeuksellista. Se liittyy häpeä- ja kunniakulttuuriin.
Jo samuraiden aikana oli ajatus, -
että parempi tappaa itsensä, kuin elää häpeän kanssa.
Edelleen jotkut ajattelevat, jos saa huonon todistuksen, -
häpäisee perhekuntansa, on parempi tappaa itsensä kuin jatkaa elämää.
Mikä siellä on pääuskontona?
On kaksi uskontoa, jotka kulkevat aina käsikädessä.
Šintolaisuus ja buddhalaisuus.
Kun japanilaiselta kysyy uskotko Jumalaan, "En. Olen ateisti".
Heille se tarkoittaa eri asiaa.
Meille ateismi tarkoittaa ettei usko Jumalaan tai yliluonnolliseen.
Japanissa se tarkoittaa, että he eivät usko yhteen Luoja-Jumalaan, -
mutta uskovat esi-isien henkiin, ja yleensäkin pahoihin henkiin.
Buddhalaiset hoitavat kuolemaan liittyvät seremoniat, kuten hautajaiset.
Šintolaiset hoitavat avioliiton ja lapsen syntymän "siunaamiset".
Japanilainen on yleensä aina sekä buddhalainen että šintolainen -
ja sanoo olevansa ateisti.
Se on yhdistelmä kahta? - Kyllä.
Šintolaisuudessa uskotaan luonnonhenkiin ja pikku jumaliin, -
joita on pöydässä ja jokaisessa objektissa.
Heistä se ei ole millään tavalla ristiriidassa buddhalaisuuden kanssa.
Haasteena on, kun ihminen antaa elämänsä Jeesukselle.
Japanissa monet saarnaajat sanovat samaa, että iso tekijä on -
jatkaako uskoon tullut ihminen hautajaisissa tai häissä -
uhrikynttilöiden ja muiden polttamista.
Kristityt usein ajattelevat etteivät halua olla vaivaksi.
Rukoilevat äkkiä jonkun buddhan rukouksen ja sytyttävät kynttilän.
Hyvin pian he elävät kompromississa.
He eivät tietenkään usko niihin juttuihin, mutta -
japanilainen perusajatus on "harmonia hinnalla millä hyvänsä".
Tämä on haaste, että Jeesuksen seuraajat pääsisivät selville vesille -
ja ottaisivat selvän pesäeron. Voin tulla hautajaisiin tai häihin -
mutta en osallistu muihin juttuihin.
Kuinka paljon siellä tehdään Suomesta lähetystyötä?
On tehty paljon, mutta tänä päivänä Suomesta aika vähän.
Muistaisin tällaisen tilaston, että -70, -80 luvuilla -
helluntaiherätyksestä pelkästään oli lähettejä perheineen lähemmäs 50.
Oli jopa suomenkielinen ala-aste lähettiperheiden lapsille.
Tänä päivänä tiedän helluntaiherätyksestä yhden.
Vapaakirkon puolelta ei tietääkseni ole tällä hetkellä ketään.
Baptistiseurakunnista tietääkseni on kaksi pariskuntaa.
Kunnia Jumalalle siitä, että kirkon herätysliikkeistä ja lähetysjärjestöistä
Kansanlähetyksestä ja Kylväjistä, on jonkin verran enemmän.
He ovat pitäneet ristilippua parhaiten esillä siellä viime vuosina.
Miten on, kun täällä läntisellä pallonpuoliskolla -
kristillisyyttä ajetaan alas, niin onko siellä viime vuosikymmeninä -
ollut jotakin liikettä johonkin suuntaan?
Lyhyt historiikki on, että Japani on ollut tosi antikristillinen aina.
Kun Japani hävisi toisen maailmansodan, -
keisari laitettiin radioon tunnustamaan "Minä en ole jumala".
Japanissa tuli hengellinen kriisi -
ja silloin tuli pieniä paikallisia herätyksiä.
Myös Billy Grahamin kokouksissa tuli ihmisiä uskoon.
Näitä lukuun ottamatta on ollut tosi vähän herätyksiä.
Tänä päivänä Japanissa olisi hyvät edellytykset evankeliointiin -
mutta tekijöitä puuttuu.
Tässä on parisen minuuttia aikaa ennen vapaata sanaa.
Miten näet, että mihin nyt pitäisi -
Euroopassa ja Suomessa kiinnittää huomiota?
Näyttää siltä, että kristityt joutuu ahtaammalle. Saatetaan jopa vainota.
Mihin meidän täytyisi kurottautua?
- Minusta iso tekijä, varsinkin vapaiden suuntien kristillisyydessä, -
on meidän voimakas pietistinen tausta.
Siihen liittyy voimakkaasti, että kaikki älyllinen on huonoa -
ja kaikki julkinen, esim. poliittisen sektorin kristillisyys, on turhaa.
En sano, että se on ykkösasia tietenkään, mutta on hyvä huomata, -
että kristityt ovat vetäytyneet julkiselta sektorilta pois.
Kristittyjä akateemikkoja on tosi vähän.
Poliitikoille tulee uskovienkin taholta toppuuttelua.
Tästä seuraa se, että vaikka olisimme palavia kotona -
mutta ei koskaan julkisella sektorilla rehellisesti suolana, -
niin julkisella sektorilla maailma ei näe, -
että täällä on Jeesuksen seuraajia ja reagointi on sen mukaista.
Kristillisyyttä on helppo ajaa alas, koska kristityt ovat "kaapissa".
Lutherkin sanoi, että on kaksi regimenttiä.
Minullekin on tullut monta viestiä, -
että uskovien ei pidä sotkeutua politiikkaan.
Se on poliittinen kanta, ettei sotkeudu politiikkaan.
Kannattaa siis tehdä hyvää politiikkaan.
Kyllä meidän pitää nostaa se valo esiin.
Ja tuoda se esimerkillämme vaelluksen kautta.
Nyt Mikke pyydän, että kerrot katsojillemme, -
mitä Pyhä Henki sanottavaksesi antaa.
- Haluaisin antaa sellaisia ajatuksia Suomen uskoville, -
että yksi asia pitää muistaa.
Jos saarnaaminen, tilaisuuksien pitäminen, hyvä Raamatun opetus, -
yksin riittäisi mullistamaan kansakuntamme, tai maailmamme -
mullistus olisi jo tapahtunut.
Ratkaisevampaa on rukouselämä.
Apostolien teot on iso todistus rukouksesta.
Kun päättäjiä valittiin seurakunnassa, rukoiltiin.
Kun oli poliittisia ongelmia tai joku oli vankilassa, rukoiltiin.
Reagointiin aina rukoilemalla -
ja Jumala pääsi toimimaan seurakunnassa väkevästi.
Ei he valittaneet hallitsijoista, kuten Nero tai Caligula, -
jotka oli paljon jumalattomampia kuin meidän päättäjät.
He mullistivat sen aikaisen yhteiskunnan.
Meidän pitää palata, ei 20 tai 50 vuotta taaksepäin herätyksen aikoihin,
vaan 2000 vuotta taaksepäin -
Raamatun yksinkertaisiin hengellisiin totuuksiin.
Rukoukseen, paastoon, Herran kasvojen etsimiseen.
Kysyn sinulta uskova, samoin kuin itseltäni, -
milloin viimeksi on ollut tilanne, jossa olet yksinkertaisesti kohdannut -
ei-uskovan ihmisen, sukulaisen, työkaverin, tai kadulla tuntemattoman,
ja kertonut Jeesuksesta? Kysyn tätä usein itseltäni.
Jos siitä on tosi kauan, rukoile, että Herra avaa tilaisuuden todistaa.
Näin evankeliumi menee eteenpäin.
Kiitos näistä todella hyvin ohjaavista sanoista.
Meidän pitää ohjautua rukoukseen. Kun se on harras, se voi paljon.
Kun yksi ajaa pakoon tuhat, kaksi 10 000.
Jos 10 000 suomalaista todella rukoilee jonkun asian puolesta, -
se noteerataan taivaassa.
Tämä sinun lopetus oli todella hyvä.
Herra antakoon sinulle viisautta ja voimaa ja johdatusta -
ja siinä japaninkielessäkin helpotusta, -
että saatte tehdä väkevää työtä Japanissa ja -
mihin Jumala teidät johtaakin. Kiitos sinulle paljon. - Kiitos.
Olet juuri katsonut Isännän pöydässä ohjelman.
Mikäli ohjelmasarja on koskettanut sinua -
voit olla tukemassa ohjelmasarjan tuottamista.
Voit soittaa numeroon 0600-10177 -
tai lahjoittaa ruudussa näkyvälle pankkitilille -
käyttäen viitenumeroa 8617.
Kiitos tuestasi.
Tekstitys: A. Eskola