ISANDA LAUAS
Tere tulemast saatesse!
Mina olen Martti Ojares
ja mu tänane külaline on Mikke Tiainen.
Tere tulemast Mikke! - Tänan!
Sa oled Lohja poiss ja arvatavasti ka sündisid seal.
Jah. Suur osa mu elust ongi seal möödunud.
Sa elasid mitmes kohas?
Jah. Elasin Lohjal 15-16 erinevas kohas
ehk siis mitmes eripaigas.
Oli selleks mõni kindel põhjus?
Mu vanemad kas said uue töökoha või me ehitasime oma maja
või oli mõni muu põhjus.
Räägi oma kodust ja lapsepõlvest
ja kas elasid Jumala tahte kohaselt või mitte?
Olen Jumalale tänulik, et kasvasin nö poolusklikus peres.
Mu ema uskus Jeesust ja see paistis temast ka välja.
Ta palvetas, et ta saaks lapse ja lubas Jumalale,
et meie peres hakatakse igal õhtul palvetama.
Me palvetasimegi igal õhtul.
Sellest mäletan ka vaimulikke laule ja Jumala reaalsust.
Isa polnud kahjuks usklik. Ta oli täiega ateist.
Aga meil oli siiski õnnelik pere.
Vaatamata isa ja ema erimeelsustele sügavamates küsimustes,
oli neil hea abielu.
Samas nägin lähedalt, milline on uskliku ja mitteuskliku inimese elu.
Vaatleme hiljem su evangeelset tööd,
mis oli su jaoks esimeseks reaalseks mudeliks sellest,
mida usk tähendab
ja kuidas see ka argielus oma mõju avaldab.
Nii on. See on mõjutanud.
Sa käisid koolis Lohjal?
Ma käisin Lohjal nii alg- kui põhikoolis,
aga 9. klassis tekkis tänu sõpradele mingi kihk
minna "Lootuse linnusesse" ehk Soome kristlikku ühiskooli,
kus läbisingi nii 9. klassi kui gümnaasiumi.
Mul on peaaegu Lohja koolitaust.
Tegu oli siis vaimuliku kooliga?
Jah. Mu sõber oli ka usklikust kodust nagu ma ise,
kuigi selles eas olid usuasjad jäänud minu jaoks pisut tahaplaanile.
Aga sõbrad ikka innustasid:
"Lähme sinna kooli, sest seal on tore ja sealt leiab rahu."
Sealt see säde siis tekkiski.
Kuidas su lapsepõlvekodu tugev usk sul noorusajal säilis?
See säilis kuni suveni, kui sain kas 12- või 13-aastaseks.
Mäletan, et olin Jeesuses ja vaimulikes asjades nii kinni,
et tahtsin 12-aastasena minna ristimisele,
mis on teatud moel üsna noorena.
Olin nii veendunud, et tahan minna seda teed,
aga kohe peale ristimist tekkisid selles mõttes rasked ajad,
et mu sõpruskond muutus ja vahepeal oli ka kolimine,
nii et elu muutus.
Nii juhtuski see,
et lükkasin kas teadlikult või vähem teadlikult
Jumala oma elust eemale.
Ma ei hüljanud küll oma usku Jumala olemasolusse
või tõsiasja, et Piibel on tõde.
Aga mõtlesin, et kui Jumal on olemas, siis Ta ju näeb, et olen hea kutt
ja küll ma ikka taevasse pääsen, kuigi elasin kogu elu patus.
Niimoodi mu noorusaeg läkski.
Gümnaasiumis, eriti selle teisel aastal,
võivad usklike perede lapsed
kaotada evolutsiooni õppe tagajärjel oma usu.
Kuidas sa selle läbi käisid?
Kuna ma käisin kristlikus koolis,
siis seal võeti need teemad hoopis teisel moel läbi.
Nii oli mul selle tõttu hea aluspõhi.
Aga mind vedasid gümnaasiumi alguses
hoopis muud asjad maailma.
- Mida sa peale gümnaasiumi teha otsustasid?
Ma sain gümnaasiumi ajal usklikuks, mis oli muidugi tõeline pöördepunkt.
- Räägi sellest lähemalt.
Sellega oli selline lugu, et ma tegin sporti
ja alkoholi teema polnud minu jaoks kõige olulisem.
Samas pidasime nende samade koolikaaslastega,
kes mind sinna kooli meelitasid,
nädalalõppudel pidu, kus tarbiti ka pisut alkoholi.
Mäletan ühte seika, kui olin umbes 17-aastane.
See oli peale gümnaasiumi esimest aastat,
kui algas suvepuhkus.
Ärkasin ühel hommikul üles - mul polnud pohmelli ega muud häda.
Jäin üksi korterisse, kus jõime. Sõbrad läksid kuhugi sööma.
Istudes sel hommikul diivanil
kogesin, kuidas Jumala Püha Vaim näitas mulle, et olen patune.
Polnud nii, et ma lugesin midagi või keegi oleks rääkinud mulle midagi,
aga mind hakkas väga tugevalt kõnetama mõte,
et kui oleksin purjuspäi surnud, oleksin kindlasti sattunud hukatusse.
Täpselt nii nagu Piibel räägib.
See pani mind Jumalat otsima.
Mäletan, et möödus 2-3 nädalat ja mu onu Markus sai usklikuks.
Mu vennapoeg oli usklik ja ema muidugi ka.
Nad kutsusid mind vaimulikule koosolekule ja ma läksingi
Kuulsin seal evangeelset sõnumit, mis tabas otse mind.
Uskusin, et Jumal on olemas,
aga ma polnud valmis jätma oma maailma teid.
Elasime tollal Lohja kesklinnas kinomaja ülakorrusel.
Palvetasin samal õhtul silmad kinni ja käed ristis:
"Jeesus, kui Sa oled tõesti olemas ja see, mida Piibel ütleb, on tõde,
siis anna mu patud andeks ja kingi mulle uus elu!
Tahan ülejäänud elu Sind teenida!" Nii ma palvetasingi.
Ma ei näinud sel hetkel mingeid valguse ilmutusi
ega midagi muud üleloomulikku.
Vaid sügav Jumala rahu, mis teatavasti ongi üleloomulik,
tuli mu ellu ja muutis mu elu.
On väga tähtis -
ka selle töö seisukohalt, milleni varsti välja jõuame,
et su vundament oleks tugev.
Selleks vundamendiks aga on su sügav isiklik kogemus sellest,
kui Jeesus sai su elu Issandaks.
- Just. Aamen.
See on see kivijalg või vundament, millele oled saanu hakata ehitama.
Võtsid omale raske ülesande, kui läksid Karkkilasse.
Räägitakse, et see koht on tugevalt mittekristlik koht.
Sellest räägid veel täpsemalt.
Arvestades ajastu trendi,
on usust taganemine aja jooksul ainult kiirenenud.
Nii et selleks, et minna neile rääkima elavast Jeesusest,
vajasid sa tugevat aluspõhja.
Kuid milliseid vahendeid sa veel selleks tööks vajasid?
Kui Jumal juhtis mind Karkkilasse,
siis mõistsin alles hiljem, mitte kohe, et see paikkond ongi väga ateistlik.
Sealsetes lehtedes-ajakirjades kirjutati 1960'ndatel-1980'ndatel
väga palju ateistlikke artikleid.
Toonane vabamõtlejate esimees elas Karkkilas.
Seal valitses tõeline antikristlik mõttemaailm.
Hakkasin seal tegema ukselt-uksele tööd,
sest kui väikeses külas pole tänaval inimesi,
tuleb minna uste taha, et saaks ainult Jeesusest rääkida.
Käisin ukselt-uksele ja rääkisin palju vaimulikest asjadest.
Olin isegi üllatunud, kui palju.
Paljud olid asjast huvitatud, aga suurem osa ütles kohe:
"See on tore jutt, millest sa räägid, aga mind usuasjad ei huvita!
Ma ei usu Piiblit ega seda, et Jumal on olemas.
Palusin, et nad kuulaksid ära mu usklikuks saamise loo,
aga nemad ikka: "Me ei usu, et Jumal on olemas."
Nii mõistsin peagi, et mul on vaid üks elu
ja ma ei taha olla selline usklik, kes tõdeb aeg ajalt:
"Need on mõistuse poolest ebaausad, need on jälle sellised!
Ma ei jaksa enam!"
Hakkasin asja rohkem uurima,
et suudaksin Jumala olemasolu ära põhjendada
just sellistele inimestele, kes ei usu Piiblit.
Lihtne on öelda, et Piibel ütleb, et Jumal on selline ja tollene jne.,
aga see ei puuduta neid, kes ei usu Piiblit.
Nii hakkasin uurima kristlikku filosoofiat, teoloogiat,
apologeete ja jutlustajaid, kes räägivad nendest asjadest.
Kuulasin internetis väitlusi,
kus kuulsad kristlased ja apologeedid
väitlesid ülikooli tasemel kuulsate ateistidega.
Olin nende väitlustest nii üllatunud.
Ütlen ausalt välja, et olin nii üllatunud,
kui halvad väited ateistidel olid.
Nagu väide, miks me ei peaks uskuma Jumalat?
Imestasin, kui nõrgad need väited olid!
Kristlastel aga, kes kaitsesid Jumala olemasolu,
olid väga head argumendid ja need avaldasid mulle mõju.
Hakkasin kasutama sama lähenemisviisi
oma ukselt-uksele töös,
kus vahel tekkis küsimus: "Kas Jumal on olemas?"
See oli väga hea vahend, mida Jumal kasutas.
Paljud ei taha teha sellist tööd, sest see on üsna raske.
Uks lüüakse nina all kinni või ollakse ebaviisakad.
Võidakse ka pilgata ja halvustada.
Oleme liiga tundlikud sellele ja taganeme,
aga sa ei taganenud.
Jumal andis mulle kuidagi armu selles.
Olen selle peale mõelnud,
et see töö on väärtuslik ka üheainsa inimese pärast.
Mul on üks tore sõber,
kelle leidsin tänu Karkkilas ta ukse taga käimisele.
Üks keskealine mees avas ukse ja kutsus mu sisse.
Me jutt läks kohe vaimulikele asjadele
ja ta ütles, et ta küll usub Jumalat, aga ta elus on raskusi.
Tal oli ka üks raske hetk.
Jumal laskis mul talle pikalt tunnistada
ja ta kuulas mind.
Küsisin lõpus, kas saaksin ta eest palvetada?
Ütlesin, et Jumal saab teda ta elus aidata,
talle ilmuda ja päästeasjades selgust tuua.
Ta ütles: "Aga palun."
Palvetasin ta eest ja läksin koju, ilma, et midagi erilist oleks juhtunud.
Ma ei mäleta, kas möödus aasta või isegi paar,
kui sain äkki telefoni sõnumi:
"Kas mäletad seda meest, kellega koos palvetasid?
Mu elus toimus nüüd läbimurre ja ma sain usklikuks.
Sina tõid mu pimedatesse hetkedesse evangeeliumi valgust."
See mees on veel tänagi usklik,
mistõttu ütlengi, et see tasus end selle ühe mehegi pärast ära.
Kui õigesti mäletan, tegid sa seda tööd 6 aastat. - Jah.
See on pikk aeg noore mehe jaoks sellist rasket tööd teha.
Jah. Lõpuks oli nii,
et kui oleksin veel aasta Karkkilas seda tööd teinud,
oleksid kõikide majapidamiste uksed juba otsa saanud.
Käisin peaegu iga kodu ukse taga.
Kuhu Jumal sind peale seda juhtis?
Meil naisega on mõlemal misjonikutse.
Mu naine on soomlanna, aga me kohtusime Hispaanias.
Küsisin me esimesel kohtingul, kas tal on misjonikutse?
Kui ta oleks vastanud eitavalt, poleks vist uusi kohtinguid tulnud.
Aga me kutse oli koheselt selge ja me jäime kokku.
Kuna me oskasime hispaania keelt
ja meile olid ka uksed Hispaaniasse valla,
arvasime, et Jumal juhib meid kindlasti Hispaaniasse.
2 aastat tagasi olin aga palves...
Mu elus pole just palju selliseid võimsaid hetki olnud,
aga ma kogesin väga tugevalt, kuidas Jumal kõnetas mind, öeldes:
"Mikke, ma ei vii teid Hispaaniasse,
vaid te lähete misjonitööle Jaapanisse."
See oli minu jaoks kui välk selgest taevast.
Me polnud sellega arvestanud, aga täna teeme misjonitööd Jaapanis.
Hispaania keel pole ka kõige kergem keel,
aga jaapani keel on vist 5 korda raskem?
- On küll.
Kultuur ja tavad on kindlasti ka Euroopa omast väga erinevad,
sest tegu on ju vana aasia riigiga.
Kuidas oled need uued väljakutsed vastu võtnud?
Kuna ma olen loomult ekstravert,
siis ma olen seal veel eriti nagu elevant portselanipoes.
See on seetõttu raske, et peab teadma,
kas isik, kellega sa räägid, on kõrgemast klassist või ei?
Nagu näiteks õpetaja, arst jne.
Või on see sama taseme inimene -
eakaaslane, sama tööstaatusega inimene jne.
Nendega sa räägid teatud keelt.
Või on see laps
või keegi "madalamast" klassist, või noorem
hierarhiliselt redelilt vaadatuna, mis on Jaapanis väga tähtis.
Selle järgi pead vaatama, mida ja kui avameelselt sa räägid.
Pean tõdema, et meie,
kes oleme rääkinud Soomes ja Hispaanias igaühele kõiki asju,
siis Jaapanis on see olnud paras katsumus.
Kuidas su naine on seal hakkama saanud?
Olin täitsa alguses arvanud et õpin kiiresti hispaania keele ära.
Naine õppis ka, aga tal läks kauem kui mul.
Ütlesin, et elamine ja vaimulik õhkkond
võivad olla rasked,
aga üks asi pole minu jaoks üldsegi raske
ja selleks on keel.
Ma arvasin, et olen andekas keelte õppija.
Arvasin, et mu naine on ka andekas, aga mitte nii andekas kui mina.
Tegelikult läks aga vastupidi.
Elamine oli hea ja vaimulikult oli kena aasta.
Probleeme polnud.
Aga üks asi oli raske - see oli keel.
See oli nii raske,
et kord tekkis lausa tahe visata keeleõpik läbi seina.
See oli asjatu üritus, aga vot selline pingeline hetk tekkis.
Samas tundus,
et naine sai kui linnulennult nii keele kui kõik muu selgeks,
mispeale mõtlesin, et see läks küll vales suunas,
et naisel läks keeleõpe paremini, kui mul.
Jumal on hea. Ta kinnitab nii üht, kui ka teist,
peale mida olete koos tugevad. - Aamen!
Mis eesmärgid sul ja su naisel seal Jaapanis on?
Jaapanis peame palju juhtimise pärast palvetama,
sest seal on väga palju tööd.
Seal elab 126,5 miljonit inimest.
Juba seal piirkonnas, kus me elame - Kobe ja Osaka piirkonnas
elab 11,5 miljonit inimest.
Suur muutus võrreldes sellega, et Karkkilas oli 9000 inimest.
Suurem palveteema Jaapanis on:
"Jumal, kui tahad meid viia kuhugi Jaapani piirkonda,
siis me oleme valmis.
Aga kui tahad, et siin oleksime, siis kasuta meid siin!"
Jaapanis on me eesmärk tunnistada Jeesusest ja võita hingi.
On olemas mitu head misjonitöö viisi,
aga me tahame, et inimesed saaksid päästetud
ja saaksid oma patud andeks.
Ma ise mõtlen nii, et juhtugu see, kus iganes,
see sobib mulle ja mu naisele.
Reklaamina Jaapani misjonitöö kohta võiks öelda seda,
et seal on üsna rasked tegurid misjonitöö suhtes.
Aga samas on seal ka head tegurid.
Sa võid minna sinna misjonijutlustaja viisaga.
Keegi ei takista sind misjonitööd tegemast.
Ka riik annab selleks loa ja täielikud volitused.
Lisaks veel, kui oled välismaalane,
siis jaapanlased armastavad lääne inimesi,
sest nad räägivad inglise keelt.
Jaapanlaste suur unistus
on saada omale läänemaailmast sõber
ja kui võimalik, siis tahaksid nad õppida rääkima inglise keelt.
Nii et kui ma seal siis tänavatel ja parkides noortega suhtlen,
on nad alati huvitatud.
Nad tahavad alati juttu rääkida.
Kui räägin Jeesusest, siis soomlane reageerib üldiselt nii:
"Mida sa räägid mulle sellest Jeesusest!
Hoia see enda teada!"
Aga jaapanlane: "Ahsoo!
Ma tegelikult ei teagi, mida misjonijutlustaja teeb
ja mis on see sõnum, mida ta räägib."
Teatud viisil on seal vastavalt lähtekohtadele
kerge Jeesusest rääkida.
Suur palveteema on see, et see sõnum lööks läbi
ja inimene saaks päästetud.
Seal on omad vaimuväed ja oma usundid, mitte Piibli-usk.
Kas võrreldes Hispaaniaga on Jaapanis ka mingit vastupanu?
Minult on mitmed seda küsinud.
Annaksin sellele üsna ausa vastuse:
ma pole kogenud mingisugustki vaimuvägede vastupanu.
Ma ei saa öelda, et oleks kogenud,
aga kuradi tööd Jaapanis näeb hästi selle läbi,
et Jaapanis tapab end igal aastal vähemalt 30 000 inimest.
Tokyo lähedal on kurikuulus enesetapu mets,
kus inimesed tapavad end.
Jaapani kõrghoonete katustel on tihti pabersedelid, kus on kirjas:
"Helista sellele numbrile enne, kui hüppad!"
See reaalsus on väga kohutav.
Ka meil oli kaks korda juhus, kus koolirong hilines põhjusel,
et inimene hüppas rööbastele ja tappis enda.
See on pimeduse jõudude töö
ja kuigi enesetappe tehakse igal maal,
on see Jaapanis erakordne.
See on seotud häbiga kultuuris.
Juba samuraide ajal valitses mõtteviis,
et parem on end ära tappa, kui elada häbiga.
Tänapäeva Jaapanis mõtlevad mitmed endiselt nii,
et kui saan halva tunnistuse või häbistan oma peret mingil moel,
on parem end ära tappa, kui elada häbiga.
Milline on Jaapani peamine usund?
Jaapanis on 2 usundit, mis käivad alati käsikäes -
sintoism ja budism.
Tavaelus ütleb jaapanlane sulle, kui küsid, kas ta usub Jumalasse:
"Ei, ma olen ateist."
See tähendab neile midagi muud, kui meile.
Meie sel juhul ei usu Jumalat ega midagi muud üleloomulikku.
Jaapanis aga tähendab ateism seda,
et nad ei usu ühtainust Jumalat kui Loojat.
Aga nad usuvad esiisade vaime ja ka kurje vaime.
Praktikas peavad budistid kõiki matustega seotud tseremooniaid
nagu riitused ja matused.
Sintolased aga peavad abielu ja laste sünniga seotud tseremooniaid.
Jaapanlane on alati nii budist kui sintolane,
väites samas, et ta on ateist.
Nii et paras pudru ja kapsad.
See on kooslus kahest usundist? - Jah.
Sintolased usuvad looduse vaime ja väikesi jumalaid,
mida võib leida nende laudadelt ja igasugu objektidelt.
Nad arvavad, et see pole kuidagigi vastuolus budismiga.
Väljakutse on see,
et kui inimene annab selles kultuuris oma elu Jeesusele,
siis paljud Jaapani jutlustajad on kinnitanud seda sama...
See on oluline küsimus, kas kristlaseks saanud inimene,
kes läheb sugulaste matustele või pulma,
kas ta jätkab ohvriküünalde ja muu põletamist?
Sest sealsed kristlased ütlevad tihti, et nad ei taha põhjustada pahameelt,
mistõttu nad palvetavad ikka Buddha poole
või süütavad ta auks mõne küünla.
See on üsna raske,
sest nad elavad tohutult suurtes kompromissides,
kuigi nad loomulikult ei usu neid asju.
Aga jaapanlaste peamine mõtteviis on:
"Harmoonia mistahes hinnaga".
See on väljakutse,
et Jeesuse järgijad saaks selles osas selge pildi.
Et nad teaks, et nad võivad minna matustele või pulma,
aga ei osaleks kõigis neis teistes asjades.
Kui palju inimesi Soomest ja mujalt maailmast
seda misjonitööd teevad?
Palju tööd on tehtud.
Tänapäeval on Soomest misjonäre väga vähe.
Mäletan seda statistikat, et 1970-1980'ndatel
oli seal nelipühi liikumisest koos peredega kokku u 50 inimest.
Seal oli isegi soomekeelne algkool misjoniperede lastele.
Täna ma ei tea ühtegi nelipühi misjonäri,
kes seal oleks.
Vabakiriku poolelt pole ka minu teada kedagi.
Baptistikirikust on minu teada 2 abielupaari.
Nüüd tuleb Jumalale anda au selle eest,
et kiriku ärkamisliikumistest ja misjoniorganisatsioonidest,
Rahvamisjonist ja "Külvajatest"
on Jaapanis natuke rohkem inimesi, kes teevad misjonitööd.
Viimastel aastatel on just nemad risti-lippu kõrgel hoidnud.
Praegu, kui läänemaailmas käib kristlus alla,
siis kas seal maal on viimastel aastakümnetel
olnud ka mingit liikumist kuhugi suunas?
Ajaloost on teada, et Jaapan on alati olnud antikristlik maa.
Kui Jaapan II Mailmasõjas kaotas, kästi keisril raadios tunnistada:
"Mina pole Jumal!", sest sinna maani just seda usutigi.
Peale seda tekkis aga Jaapanis vaimulik kriis
ja samas piirkondlikud ärkamised.
Billy Graham tegi sinna korra ristikäigu,
mille käigus inimesi sai usklikeks.
Selliseid väikesi fakte arvestamata
on neid ärkamisi olnud seal väga vähe.
Tänapäeva Jaapanis
oleksid head eeldused evangeliseerimiseks,
aga töötegijaid pole.
Meil on veel paar minutit aega enne lõpusõna.
Kuhu peaksime Euroopas ja Soomes oma tähelepanu kinnitama?
Sest paistab, et kristlaste tegevust aina kitsendatakse.
Neid kiusatakse isegi taga nagu Piibel hoiatabki.
Mis peaks meid valvel hoidma?
Ma ise näen, et Soome suurtes vabakiriku suundades
on põhiteguriks väga tugev pietistlik taust.
Sellele lisandub tugevalt see, et kõik mõistuspärane on halb
ja ka kõik avalik (näiteks poliitilise sektori kristlus)
on asjatu ja halb.
Ma ei ütleks, et see mingi esmane asi oleks.
Siin võib näha seda, et on juhtunud nii,
et kristlased on poliitilisest sektorist minema taandunud.
Kõik kristlastest akadeemikud, keda meil on väga vähe.
Usklikud annavad poliitikutelegi signaali:
"Stop! Rahunege maha!"
Olgem me kodudes kui tulised tahes, siis sellele järgneb see,
et kui me pole kuskil avalikus sektoris "ausalt soolana" nagu Piibel õpetab,
siis maailm ei näe avaliku sektori juures,
et seal oleks Jeesuse järgijaid.
Sellele võib olla vastav reaktsioon.
Seoses sellega on kerge kristlasi alla suruda,
sest nad on oma usuga "kapis".
Luther ütles: "On 2 rügementi."
Ka mina olen kuulnud öeldavat,
et usklikud ei peaks sekkuma poliitikasse.
See on ju poliitiline seisukoht, mitte sekkuda poliitikasse,
aga sellega teed juba vägisi poliitikat!
Parem siis teha head poliitikat.
Just meie peame tooma esile selle valguse.
- Just. Aamen!
Ja seda ka oma eeskujuga. - Jah.
Nüüd aga palun sul öelda vaatajatele, mida Püha Vaim sulle annab.
Tahaksin jagada Soome usklikele mõned mõtted.
Üks asi, mida peaks meeles pidama -
kui jutlustamine, koosolekute pidamine
ja hea piibliõpetus üksi oleks piisavad muutmaks meie maad ja rahvast
või seda maailma, kus me elame,
oleksime me kõik juba ammu muudetud.
Palju otsustavam asi on palveelu.
Apostlite tegude raamat on suur tõestus palvest.
Kui valiti koguduse juhte - palvetati.
Poliitiliste probleemide puhul - palvetati.
Kui keegi oli vangis - palvetati.
Palve oli reaktsioon igale asjale.
Jumal tegutses ja pääses sedakaudu koos kogudusega võimsalt tegutsema.
Siis ei hoolitud, et riiki valitsesid hirmsad valitsejad Nero, Caligula jt.
Nad olid palju jumalatumad kui meie juhid
ükskõik, millises tänapäeva riigis.
Ometi muutsid nad kogu aeg seda ühiskonda.
Me ei pea minema ajas 20 või 50 aastat tagasi
kuhugi ärkamise aega.
Me peame minema ajas 2000 aastat tagasi
Piibli sõnumi juurde.
Piibli lihtsate tõdede juurde -
palve, paastu ja Jumala palge otsimise juurde.
Ma küsin sinult, usklik, nii nagu ma endaltki küsin:
"Millal oli sul viimati olukord,
kus sa lihtsalt kohtasid mitteusklikku inimest?
Kas sugulast, töökaaslast või ükskõik, keda tundmatut tänaval
ja rääkisid talle Jeesusest?
Millal oli su viimane kord seda teha?"
Küsin seda tihti ka iseendalt.
Kui sellest on kaua aega möödas, siis palu Jumalat,
et Ta annaks sulle uue võimaluse tunnistada.
Nii levib evangeelium suust suhu edasi.
Aitäh nende heade juhtnööride eest,
millest peaksimegi juhinduma.
Kui palve on siiras, suudab see palju korda saata.
Kui üks paneb põgenema 1000, siis kaks juba 10 000.
Kui 10 000 soomlast palvetavad tõsiselt mingi asja eest,
pannakse seda kindlasti ka tähele.
Just nii! Aamen!
See oli sinu poolt hea lõppsõna.
Andku Jumal sulle tarkust, väge, juhtimist ja ka keeleoskust,
et saaksite teha seda suurt tööd nii Jaapanis
ja peale seda mujalgi, kuhu Jumal teid juhib.
Suur aitäh sulle! - Aitäh Martti!
Kui soovid toetada Eesti TV7 tööd, helista 900 1770 (kõne hind 10 eur).
Võid anneta ka pangaülekandega, leides me andmed www.tv7.ee Aitäh!
Tõlge: Raul Jürimaa