Tervetuloa Isännän pöydässä ohjelmaan.
Olen Martti Ojares ja vieraanani tänään on Jani Pellikka.
Tervetuloa Jani. - Kiitos Martti. - Et suinkaan ole katsojille vieras.
Olet mm. Raamattua lukenut kymmeniä kertoja.
Äänesi ja kasvosi ovat tuttuja.
Olet ollut musiikin kautta myös monissa ESY:n ohjelmissa.
Katsojat eivät tiedä muuta, mitä ovat kuvaruudusta nähneet.
Menemme sille alueelle, mitä katsojat eivät tiedä.
Kysynkin, että millaiseen perheeseen ja missä sinä synnyit?
Miten koulusi kävit? Ole hyvä.
Lapsuuteni, se muistikuva, mitä itselläni on, oli hyvin turvallinen.
Synnyin esikoiseksi keravalaiseen perheeseen.
Minua seurasi pikkuveli ja pikkusisko.
Äiti oli antanut selkeästi elämänsä Jeesukselle.
En muista milloin mutta oma muistikuva on se, -
että Raamatun kertomukset tulivat meille selkeästi tutuiksi.
Me lapset kävimme pyhäkoulussa. Äiti luki iltaisin Raamatun kertomuksia.
Se todellisuus, kuka Jumala ja Jeesus on, upotettiin äidin maidossa.
Näin voisi sanoa. - Sinä kävit kouluja Keravalla.
Oikeastaan kouluhistoria on Keravalla, alakoulu, yläkoulu, lukio.
Iso osa elämästä on eletty Keravalla.
Ylioppilastutkinnon jälkeen monet menevät armeijaan, varmaan sinäkin.
Kyllä, armeijaan menin Vekaranjärvelle, Kouvolan lähelle.
Menin palvelemaan Tykistön viestijoukkoihin.
Loppujen lopuksi alikersantiksi saakka, -
eli 12 kuukauden palveluksen kävin.
Miltä elämä näytti, kun tulit armeijasta?
Millaisia ajatuksia ja mitä tämän jälkeen?
Minulla itse asiassa oli kaikki aika avointa.
Mikään ala ei hirveästi kiinnostanut.
Se, että lähdin armeijan jälkeen opiskelemaan insinööriksi, -
oli sellainen, että kunhan nyt jotain lähden opiskelemaan.
Odotettiin, että kotoa poistutaan -
aika hyvällä sykkeellä, eikä jäädä pidemmäksi aikaa.
Insinööriopiskelu oli minulle luonteva, helppo ratkaisu.
Sille tielle lähdinkin joksikin aikaa.
Sitten mennään ohjelman yhteen tärkeimpään osioon.
Miten ja mikä edelsi sitä, että Jeesus tuli sinun elämäsi Herraksi?
Sen verran vielä lapsuuteen palaan, että isäni kuoli hyvin nuorena.
Olin vain 6-vuotias, kun hän kuoli auto-onnettomuudessa.
Muistan vielä sen hetken, kun äiti kertoi sen lapsikatraalle.
Se toi syvän isän kaipuun elämääni.
Kaipuun tuesta, suuremmasta, mitä tarvitsen elämään ja tunsin, että -
Jumala on olemassa, minulla ei ollut henkilökohtaista suhdetta Häneen.
Muistan, että kaverille saatoin sanoa, että uskon Jeesukseen.
Jälkikäteen ihmettelin, miksi sanoin, vaikka selkeästi ei ollut suhdetta.
Äiti vei teini-iässä meitä lapsia -
esim. Billy Grahamin stadionin kokoussarjoihin, 1987.
Muistan Kalevi Lehtisen kokoussarjan Keravalta.
Ne olivat minulle erittäin merkittäviä.
Sen takia, että koin selkeästi synnin tuntoa.
Olin tottunut siihen, että Jumalan asiat ovat elämässäni.
Oli outoa, että saatoin kokea tarvetta syvempään suhteeseen ylipäätään.
Lähdin sekä Billy Grahamin että Kalevi Lehtisen kokoussarjasta -
itkien sitä, että en mennyt alttarille, kun kutsu tuli.
Taistelua sinusta käytiin. - Kyllä.
Jumala veti mutta toinen veti myös. - Kyllä näin voi sanoa.
Armeijassa -90-luvulla, muistan, -
kun soittelin äidilleni kasarmilta. Hän kertoi, että -
vuoden nuorempi veljeni oli antanut elämänsä Jeesukselle.
Selkeästi lähtenyt seuraamaan Jeesusta.
Sisimpääni iski oikein hyvänlainen veljeskateus.
Nyt veli on löytänyt jotain, mitä minä tarvitsen elämään.
Sinullakin se oli jo aika lähellä. Miten se tapahtui?
Se oli niin, että kävin sen ajan armeijassa loppuun saakka.
-91 kesällä vapauduin sieltä.
Heti välittömästi veli rohkaisi minua, että elokuussa on telttakokoussarja.
Järvenpään Vapaaseurakunnan järjestämä.
Että lähtisinkö sinne hänen kanssaan. Pienen pohdinnan jälkeen lähdin.
Se niin kyti jo sisällä, että jos veli menee sinne, -
niin hänellä on jotain hyvää ja minun täytyy saada samasta kiinni.
Ensimmäisenä iltana, 10.8.91, lähdin mukaan.
Muistan, että olin koko tilaisuuden puhuttelussa.
Muistan, että saarnaaja puhui ympär- pyörähtämisestä ja sen tärkeydestä.
Pitää tehdä 180 asteen käännös elämässä.
Olin niin vakuutettu sisimmässä, että täytyy antaa elämä Jeesukselle.
Kokouksen lopussa menin alttarille itkien, melkein juoksin.
Mitä sinun elämässä tapahtui juuri sinä iltana, -
seuraavina päivinä ja kuukausina? Mitä se muutti sinussa?
Muistan selkeästi nälän syvempään Jumalan tuntemiseen, joka tuli.
Kahlasin koko Raamatun läpi tosi nopealla sykkeellä.
Lukemalla luin sen. Halusin tuntea syvemmin Hänet, -
josta periaatteessa olin tiennyt koko lapsuuteni ja nuoruuteni.
Ensimmäisenä uskoontuloni iltana, -
me nuoret, olin 20-vuotias nuori, lähdettiin teetupailtaan, -
jossa kohtasimme kadulta tulleita nuoria ja evankelioitiin.
Muistan hyvin sen, kun me istuttiin sohvilla ja tuoleilla, -
niin joku lykkäsi syliini kitaran jostakin.
Laitettiin laulukirja eteen, jossa oli kitarasoinnut.
Minulle nopeasti näytettiin, miten 3 perussointua otetaan, -
jolla käytännössä melkein kaikki laulut saadaan laulettua ja soitettua.
Siitä saman tien, vaikka minulla ei ollut mitään musiikki- tai laulutaustaa,
lähti minun musiikillinen palvelutyöni samana iltana liikkeelle.
Monella on kitara jo 10-vuotiaana, sinulla ei ollut sellaista.
Kuitenkin kitara, tänä päivänä, -
muutamia kymmeniä vuosia myöhemmin -
on sinulla ollut ja seurannut sinua aina.
Näin voi sanoa, jopa tilanteissa, joissa on ollut elämän -
koetuksen hetkiä ja kipuja, kun olisin halunnut jättää sen komeroon.
Niissä tilanteissa on kitara kiertynyt eteen tavalla tai toisella.
Selkeästi huomaan, että se on Jumalan sisään laittamaa.
En ole päässyt eroon vaikka välillä olisin halunnutkin.
Olit puolessa välissä insinööriopinnoissasi, -
kun ajattelit, että pieni paussi olisi paikallaan, -
että pääsisit tutustumaan Jumalan Sanaan enemmän.
-93 olin puolessa välissä 4-vuotista insinööriopiskelua.
Eräs Amerikasta tullut henkilö sanoi, että on alkamassa -
Logos raamattukoulu Elävän Sanan seurakunnassa Helsingin Pasilassa.
Pelkästään se kertominen siitä koulusta sytytti minussa -
voimakasta halua paneutua todella Jumalan tuntemiseen.
Pidetään paussia nyt insinööriopiskeluista.
Se paussi on jatkunut. - Paussi on jatkunut näinkin pitkään.
Löysin itseni opiskelemasta koko 2-vuotiskauden raamattukoulussa.
Sen jälkeen jäin työyhteyteen sekä kouluun että seurakuntaan 5 vuodeksi.
Siinä ohessa tuli ansiotyö -
Näky lehden taittamisessa. - Kyllä.
2000-luvun taitteen jälkeen -
reilun 10 vuotta tein Näky lehteä.
Opiskelin siinä samalla itseni graafiseksi suunnittelijaksi.
Sitä työtä myit palveluina ulkopuolisille.
Kyllä tuli perustettua Design-toiminimi, -
jossa sain pienimuotoista lisäansiota tällä samalla saralla.
Sitten tuli yhtymäkohta TV7:ään.
Aluksi välillisesti mutta myöskin vaimosi -
antoi tiettyjä palveluja TV7:lle.
Opin tuntemaan teidät molemmat. Sinä oli myös musiikissa.
Ohjelmissa olivat Pyhän Hengen illat ja tällaisia.
Sillä tavalla nähtiin toisemme.
En muista montako vuotta Pia oli meillä töissä -
mutta muutamia vuosia.
Pia oli varmaan jonkun vuoden ennen kuin itse 2015 keväällä tulin.
En muista milloin menit naimisiin Pian kanssa.
Mutta oliko se silloin jo raamattukoulun aikana?
Kyllä, itse asiassa heti silloin, kun menin -93 raamattukouluun.
Melkein saman tien, sen syksyn aikana, -
meidän silmämme osuivat toisiinsa.
Mehän aloimme jo seurustelemaan saman syksyn aikana.
Jo seuraavan vuoden elokuussa menimme naimisiin.
Hyvin nopealla sykkeellä tutustuttiin.
Voin kertoa, että kun tätä ohjelmaa teemme, -
niin onko siitä nyt 6 vuotta, kun Pia vaimosi sai taivaskutsun.
Tämä aika, kun hän oli sairaana, -
oli sinulle sellaista syvän rukouksen aikaa tai teille molemmille.
Kyllä. - Mitä sinä haluat sanoa, koska ymmärsin, -
että teillä oli todella rakkausliitto.
Näin ymmärsin, kun sivustakin teitä seurasin, että oli tällainen.
Siihen tuli tämmöinen vaihe. Tosin Pia oli jo aikaisemmin -
joutunut kolariin ja oli vaikeasti loukkaantunut.
Lääketiede ei osannut auttaa häntä -
mutta Jumala auttoi, kun hänen puolestaan rukoiltiin.
Hän parani mutta myöhemmin tuli tämä syöpä.
Se kesti 3 vuotta. Mitä haluat tästä ajasta ja kokonaisuudesta kertoa.
Meille oli ihmeellistä oikeastaan se, -
että 2000-luvun jälkipuoliskolla, kun Pia kävi -
tämän tietynlaisen selkävamman lisäksi erilaisia fyysisiä taisteluita.
Olimme Jumalan kanssa menneet niistä kaikista läpi.
Se oli aivan valtava kiitosaihe.
Oli myös nielemisvaikeuksia, johon lääketiede ei pystynyt auttamaan.
Sekin me nähtiin parantuvan ja erilaisia muita.
2013 kun Pialla todettiin syöpä, niin me molemmat ajattelimme, -
että tämä on yksi taistelu lisää.
Meillä on ollut halu nähdä yhdessä voittoja terveyden alueella -
sekä omassa että muiden elämässä. Taistellaan tämä Jumalan kanssa läpi.
Syöpäleikkaus, joka heti 2013 havainnon jälkeen tehtiin, meni hyvin.
Sitten, kun Pia kävi kontrollikäynnissä -
havaittiin, että syöpä olikin levinnyt muualle alkujaan suolistosta.
Oli jo maksan alueella.
Teillä oli Pian kanssa sen sairauden aikanakin, -
koska Pia uskoi, että toipuu ja paranee, -
selkeä, konkreettinen suunnitelma Jumalan valtakunnan työstä.
Käytkö sitä vähän läpi. - Kyllä.
Olimme jo hyvän matkaa, ennen kuin Pia 2016 keväällä lähti taivaaseen,-
unelmoineet opetuslapseustyöstä.
Me oltiin jo oltu vastuussa yhdessäkin seurakuntatyössä.
Paimennus on ollut molemmilla sydämellä.
Meillä oli se halu, että uusi sukupolvi voisi todella juurtua -
Jumalan lupauksiin ja lähtisi koko- sydämisesti seuraamaan Jeesusta.
Otimme tiettyjä askeleita sen suhteen, että tämä voisi toteutua.
Se ei sitten vaan ollut sen aika.
Tietysti, kun Pia lähti taivaaseen, on vähän koko elämä ollut paussitilassa.
Kerrotko tästä rajapinnasta, kun hän sai taivaskutsun.
Siinä yhdessä rukoilitte ja kärsitte -
ja odotitte parantumista, jota ei sitten tullut.
Millaisia prosesseja itsessäsi tapahtui silloin?
Muistan, kun Pia vietti elämänsä paria viimeistä päivää saattokodissa, -
kävin kotona koiraan ulkoiluttamassa.
Julistin siellä oikein, että sinä et kuole, sinä elät.
Otin arkistoista esille erilaisia -
Jumalan meille antamia lupauksia, mitä olimme kokeneet.
Me ajateltiin ettemme ole nähneet vielä mitään oikeastaan.
Sitten, kun elettiin jo viimeisiä tunteja oikeastaan, -
me edelleenkin uskottiin ihan sydä- mestämme, että tapahtuu käänne.
Sanoin vielä Jumalalle, että vaikka vaimoni siirtyisi -
rajan toiselle puolelle, niin tulen vakuuttamaan sinut, taivaan Jumala, -
että Pian on parempi olla minun kanssa.
Käyn hakemassa hänet vaikka rajan toiselta puolelta.
Piakin eli viimeiset henkäyksensä siinä uskossa, että hän nousee.
Otettiin ehtoollinen eikä nimetty sitä viimeiseksi ehtoolliseksi vaan -
se oli ehtoollinen ystävien kanssa. Pia viimeisillä voimilla nosti -
ehtoollismaljan korkealle ja julisti Jeesuksen voittoa.
Pikkuhiljaa sitten menetin kontaktin Piaan täysin.
Olen jollekin sanonut, että vaikka olen ollut maapallon toisella puolella, -
Meksikossa, niin en koskaan ole koke- nut sellaista etäisyyttä vaimooni, -
kuin viimeisillä hetkillä vaikka halasin.
Hän oli jo siirtymässä.
Se on varmasti niin ikimuistoinen, että sen hetken muistaa.
Toisaalta tiesit, kun hän otti ehtoollista, mihin hän oli matkalla.
Se on sinulle paras lohdutus, -
että hän paremmassa tilassa kuin missä me olemme nyt. - Kyllä.
Todella. Se kertoi meidän yhteisestä parantumisten matkasta, -
ettei me jätetty toisillemme hyvästejä. Se kertoi siitä, että tästäkin mennään.
Sehän on kuin väliverho pois.
Kerrotko vähän siitä, mitä sitten sen jälkeen?
Millaisia nämä vuodet ovat olleet?
Määrätyllä tavalla jouduit nollaamaan ihmisenä itsesi.
Kyllä. Muistan sen, kun Pia lähti.
Se oli jotain sellaista, etten ollut sellaista järjestelmää edes varannut -
itselleni ajatuksiin, että niin voi tapahtua.
Tuntui, että meni kuppi nurin ihan täysin.
Ei ollut uskomusjärjestelmää Juma- laan, jonka kanssa voi tapahtua näin.
Tuntui, että sydän ei yksinkertaisesti pysty käsittelemään tämän kaltaista.
Ajattelin, että itse varmaan aika nopeasti seuraan Piaa.
Sydän murtuu niin totaalisesti.
Jokainen hengenvetokin tuntui olevan sellainen.
Sen ymmärtää, että on todella paljon kysymyksiä -
mutta vastauksia vähän. - Juuri näin.
Siinä oli se aika. Siitä on nyt 6 vuotta?
Siitä tulee ensi keväänä 5 vuotta. - Ai 5 vuotta, anteeksi.
Nyt kuitenkin 5 vuoden aikana sinussa on tapahtunut monenlaista.
Käytkö sitä läpi?
Sinä olet nyt kuitenkin noussut. Olet tässä ohjelmassa ja meillä töissä.
Muistan, että silloin Pian poismenon jälkeen, -
minun oli hirveän vaikea lukea Raamattua ollenkaan.
Oli pitkä aika, että en kyennyt avaamaan tätä kirjaa.
En kyennyt rukoilemaan, ylistämään, en edes kuuntelemaan ylistystä.
Se oli niin totaalinen, se mitä tapahtui.
Muistan, kun olin omalla sohvalla makoilemassa.
Jossain vaiheessa ainut, mikä nousi huulille oli se, -
että tee Pyhä Henki, Jumalan Henki, mitä sinä tahdot, -
jos haluat vielä jotain elämässäni tehdä.
Oikeastaan se, mikä lähti siitä pikkuhiljaa, on minulle -
ylösnousemuksen suurin ihme, mitä olen henkilökohtaisesti kokenut.
Koen minussa jotakin suurempaa.
Tiesin, että Jumala asuu minussa mutta koin, että Jumalan Henki alkaa -
tuomaan kiitoslaulua, joka oli täysin vastoin kokemusmaailmaa.
Siitä pikkuhiljaa aloin ottamaan Raamattua esille.
Aloin näkemään sen, että vaikka minulla on -
kipua, vihaa, epätoivoa ja pettymystä sisällä, -
etten voi kieltää sitä, että Jumala on pelkästään hyvä ja uskollinen.
Ajattelitko yhtään Jobin kärsimyksiä?
Ne tulivat ihan väkisin mieleen.
Jobhan myöskin kapinoi ja kuitenkin hän viime kädessä tunnusti kaiken, -
inhimillisen heikkouden, ja sanoi, että Jumala, voit tehdä mitä tahdot. - Kyllä.
Muistan sen, mitä Jumala sanoi Jobin kirjan loppupuolella Jobille.
Job tunnusti Jumalalle, että on puhunut ymmärtämättömästi.
Vaikka kokemukset olivat konkreettisia.
Itse huomasin puhuvani samalla tavalla.
Jumala, en tiedä tarkoitusperiäsi. En ymmärrä maailmaasi kuin vähän, -
miksi tämä on tapahtunut minulle mutta en halua jäädä sen vangiksi.
Vaikka tämä ei koskaan selviäisi, miksi on näin tapahtunut, -
niin haluan tunnustaa, että sinä olet hyvä ja haluan elää sinulle.
Jossain vaiheessa ajattelit, että et pysty enää saamaan sellaista -
tilannetta, jossa tulisi uusi alku, -
myös ajatellen parisuhdetta.
Nyt Jumala on sinua niin paljon kasvattanut, -
että sinulla on jotain kerrottavaa, kerrotko? - Kyllä.
Tosi ihanaa kerrottavaa. Muistan, miten ajattelin Pian jälkeen, -
että kaipaan aviopuolisoa.
Meni jonkun aikaa, kun kaipuu tuli uudestaan, että joku rinnalle löytyisi.
Ajattelin, ettei koskaan sellaista taivaallista aviosuhdetta löydy.
Reilu 20 vuotta Pian kanssa, en voi verrata sitä mihinkään.
Jos joku löytyisi, jonka kanssa voisin jotenkin pärjätä.
Ajattelin, että olen rampautunut, joten, -
jos jotenkin selvittäisiin yhdessä elämästä.
Kunnes tuli 2018 loppuvuosi, jolloin aloin kokemaan, -
että Jumala sanoi, ja tuli ihania rohkaisun sanoja -
"Nyt Jani on aika mennä eteenpäin, saat mennä eteenpäin."
Koin Jumalalta itseltään, että nyt luolan seinät kaadetaan.
"Alkaa uusi sivu elämässä. Se Jani, mitä olet nähnyt, on ollut esinäytöstä."
Se, minkä itse ajattelin olevan loppunäytös, -
olikin Jumalan silmissä esinäytös. Nyt vasta elämä alkaa.
Koska se oli minulle liian hyvän kuuloista, -
niin siitä huomasin, että sen täytyy olla Jumala.
Hän on liian hyvä ja Hänen tarkoitus- peränsä ovat paremmat kuin omani.
Varmasti olet käynyt tällaisen prosessin vajaan 5 vuoden aikana -
aika laajalla skaalalla tunnemaailmassa.
Niin kuin sanoit, kun Jumala antaa, niin kaikella on aikansa.
Nyt on sinun aika astua uuteen.
Ilmeesikin kertoo, että se on hyvä.
Se on todella hyvä eli samaan aikaan, 2018 loppuvuodesta, -
koin, että on lupa alkaa elää uudestaan.
Koin sen Jumalan puolelta mutta en ollut antanut sitä itselleni.
Tuli se päätepiste, että en voinut kieltää hyvää tulevaisuutta.
Muuten se olisi merkinnyt kuolemaa, jos jään siihen, missä olen.
Melkein samaan syssyyn, kun sanoin sydämelleni, -
että saat tuntea uudestaan sitä hyvää, mitä olet tuntenut.
Aloin näkemään hyvän työtoverini, kollegani, ihan uudenlaisessa valossa.
Hän oli aikaisemmin ollut erittäin hyvä ystävä, toveri.
Oli ollut ihana tehdä töitä. Yhtäkkiä ikään kuin valot olisivat syttyneet.
Aloin katsoa, että tässä on aivan ihana nainen, johon olisi ihana tutustua.
Nyt tästä kaikesta on kulunut 1,5 vuotta.
Seurustelu lähti käyntiin ja nyt olemme jokin aika sitten kihlautuneet.
Tämä osoittaa vain, että Jumalalla on suunnitelma.
Hänellä on aina hyvä suunnitelma. Meidän täytyy ymmärtää, -
ettemme tiedä asioita kuin vasta jälkeenpäin,
jos silloinkaan, ehkä taivaassa.
Oli ilo katsella, kun on näin tapahtunut.
Siinä mielessä tämä on hyvä tämän ohjelman loppuun.
Tässä on vielä vapaansanan aika. Niinpä pyydän sinua, Jani, -
kertomaan katsojille, mitä Pyhä Henki sanottavaksi antaa, ole hyvä. - Kiitos.
Haluan sanoa erityisesti joillekin teistä, jotka katsotte tätä ohjelmaa.
Kun olen kertonut tarinaani, niin olette saattaneet kokea, että teillä on ollut -
samanlaisia elämäntilanteita, jossa kuppi on mennyt nurin.
On tapahtunut jotain, läheisen kuolema, jokin tragedia, -
jota oma uskomusjärjestelmä ei kyennyt käsittelemään.
On suurena kysymysmerkkinä, täynnä vihaa Jumalaa kohtaan, pettymystä.
Haluan sanoa sinulle, että älä jää sen ison kysymysmerkin vangiksi.
Tuo kaikki tunteesi vapaasti Jumalalle tiettäväksi.
Hän ei putoa valtaistuimelta, vaikka purat tunteitasi.
Se on sinun tervehtymisen, ja ollut minun sydämen tervehtymisen avain.
Voit olla sellainen kuin olet.
Sano, niin kuin minäkin, että tee Jumala elämässäni, mitä tahdot.
Voin vakuuttaa, että Hän tarttuu sellaiseen pyyntöön.
Tämä oli mahtavaa lopetus.
Tässä on niin paljon tunnelatauksia, mitä tähän keskusteluun sisältyy.
Uskon, että monella katsojista on samanlaisia, tietysti vähän erilaisia -
mutta määrätyllä tavalla samanlaisia. Vastauksesi oli heille, että on toivoa -
ja iloa, kun Herra on mukana. - Kyllä. Aamen.
Kiitos Jani. Toivon sinulle ja kihlatullesi -
oikein suurta ja runsasta siunausta. - Kiitos.
Olet juuri katsonut Isännän pöydässä ohjelman.
Mikäli ohjelmasarja on koskettanut sinua -
voit olla tukemassa ohjelmasarjan tuottamista.
Voit soittaa numeroon 0600-10177 -
tai lahjoittaa ruudussa näkyvälle pankkitilille -
käyttäen viitenumeroa 8617.
Kiitos tuestasi.
Tekstitys: Mauri Porkola