ISANDA LAUAS
Tere tulemast saatesse!
Mina olen Martti Ojares
ja mu tänane külaline on Ari-Pekka Niemelä.
Tere tulemast Ari ehk Abba nagu sind tihti kutsutakse!
Meie vaatajad tunnevad sind juba 6 aastat.
Teed koos abikaasa Erikaga TV7's regulaarselt saateid.
Teete usuteemalisi saateid ja ka eestpalvesaateid.
Ühtlasi oled olnud "Rõõmusõnumi" saates 2 või 3 korda.
Võib-olla isegi juba 3 korda.
Vaatajad aga ei tea veel, kes see Ari-Pekka selline on,
milline on ta elulugu
ja kuidas ta on kasvanud selleks, kes ta täna on.
Räägi meile oma lapsepõlvest, millises kodus kasvasid jne.
On aeg avada saladuste laegas.
Mul oli üsna tavaline lapsepõlv ja tavaline kasvukeskkond.
Ma sündisin 3-lapselises peres ja mul on 2 vanemat venda.
Nii on mul kogemusi vanemate vendade vastu võitlemises.
Mu isa oli jutlustaja.
See näitab hästi seda, et kristlikud väärtused ja Piibli tõed
olen juba väikesest peale hästi omandanud.
Olin kaasas isa kõnelemis-tuuridel ja nägin, mis toimus koosolekutel.
Üks koosolek toimus Pietasaaris. Olin siis ehk 6-aastane.
Kogesin seal Püha Vaimu ligiolu. See oli selline eriline koosolek.
Olen vahel isaga sellest Pietasaari koosolekust
ka rääkinud.
Seal oli eriline tunne. Isa arvates oli ka temal sama tunne.
Sellest ongi jäänud südamesse hea kogemus Jumalast
ja Tema ligiolust.
Samas on mu ellu mahtunud nii mõndagi.
Kui minna mu noorusaega,
siis ma kasvasin üles Orimattilas - Lahti lähedal asuvas maakohas.
1980'ndate lõpus, 1990'ndate alguses
toimus mu kasvukeskkonnas teatud pöördepunkt.
Seda tollal Soomes olnud majanduskriisi valguses.
See oli sünge aeg.
1990'ndate alguses oli su isa ettevõtja.
Tema eriala oli ehitus. Just üldehitus.
Ta aitas tasu eest paljusid inimesi,
tegutsedes siis üldehituse vallas.
Isa pastori töö tõttu kolisime algusaastatel väga palju.
Kui Orimattilasse kolisime, läksin mina teise klassi
ja isa igapäevatööle, lõpetades jutlustaja töö
ja hakates ehitusega tegelema.
Ta lõi ka oma ehitusfirma, olles FIE Vetonen,
mis majanduskriisi möllu keskel läks pankrotti
nagu paljud teisedki firmad.
Mäletan, et töötuse määr oli tol ajal üle 20%.
Samuti ka Orimattilas.
Tagantjärgi mõeldes
oli see nii ühiskonna kui me endi jaoks sünge aeg.
See varjutas me elu.
Lapsena ei osanud sellistest asjadest mõelda.
Meil olid sõbrad, me käisime koolis.
Aga Pietasaaris sa kuulsid Jumalast ja nagu öeldakse:
"Mida õpid noores eas, seisab eluaeg sul peas."
Ehk teisisõnu - sinusse külvati see seeme,
mis oli mõnda aega veel "mulla all" ja polnud veel tärganud.
Selleks läks veel aastaid, millest ka peagi räägime,
aga see seeme oli sinusse külvatud. - Jah.
Tagantjärgi mõeldes kestis see aastaid.
Majanduskriis ja kõik muu sai võimust ka teie peres ja pani muretsema.
Just.
Sellele kõigele tagantjärgi vaatamine
on aidanud mul endalgi paremini mõista,
millistes olukordades inimesed tänapäeval elavad.
Nad on mitmetki katki ja murtud.
See majanduskriisi aeg on ka mulle andnud selle kohta arusaamist.
Nii võib vahel see seeme saada külvatud ka läbi valu.
See võib olla ka valulik protsess, aga Jumal laseb sel kasvada
ja kui tuleb saagikoristuse aeg, annab see ka head ja elutoovat saaki.
Olles intervjueerinud paljusid inimesi, olen avastanud,
et need, kes on läbi käinud tõelisest ja raskest kõrbeperioodist,
siis kui Jeesus on tulnud nende ellu,
siis Ta on andnud neile ka oskuse aidata teisi inimesi,
kuna nad suudavad samastuda nende analoogsete olukordadega.
Olgu see siis narko-teema, vangla või mis iganes.
Me vajame inimesi, kes meid õigesti mõistaksid.
Rääkides su keskkooli aega jõudmisest,
siis milline oli su tookordne vaimulik olukord?
Rääkides keskkooli viimasest aastast, siis seal toimus kui üks pöördepunkt.
Tolle aja majandusraskustest tulenevalt
polnud me peres usuasjad enam nii esil.
Ma ei mäleta, et oleksime mu keskkooli ajal
aktiivselt koguduses käinud.
Koguduse asi oli mulle võõras, aga mul oli siiski nö lapse usk.
Kui teised läksid peale 8. klassi leerikooli,
siis mina ei läinud kuhugi leerikooli.
Mõtlesin, et mul pole vaja sellistesse kohtadesse minna.
Ega keegi ei survestanud ega sundinud mind ka.
Siis aga juhtus nii,
et Jumalal oli minu jaoks varuks oma "taevalik leerikool".
Peale 8. klassi veetsin suvevaheaega.
Käisin ujumas, mängisin palli ja lõbutsesin koos sõpradega.
Ma ei tea, kas ujumisest või kust, aga mul tekkis bakteriaalne nakkus.
Mu põske tekkis põletik, mis levis ka otsaette.
Arstid ei osanud sellele diagnoosi panna.
Mul oli hirmus palavik - üle 40c ja mul oli tõeliselt halb olla.
Mul olid ka peavalud.
See oli terve noore poisi jaoks tõsine pööre.
Siis aga vahetus mul arst ja peale seda saadi asjale jälile.
Mul diagnoositi peale analüüside andmist
otsaesises põletik, mis oli kriitilises etapis.
Olin sellest šokeeritud.
Olin juba varem nende asjade peale mõelnud,
kui olin keskkoolis avastanud enda jaoks muusika
ja veetnud bändikaaslastega koos aega.
Tutvusin kõige selle käigus pisut ka elu pahupoolega
ja nägin, et see võib olla üks variant, kuidas elada.
Veetsin bändikaaslastega koos aega ja liikusin erinevates ringkondades,
samas mõeldes selle kõige üle.
Läksin kord vetsu, pesin käsi ja vaatasin siis peeglisse,
öeldes iseendale:
"Sa ju tead, et see pole õige tee. See pole sinu tee."
Kogesin, et Jumal juba siis kutsus mind,
aga ma panin ikka veel vastu sellele.
Aga kui tuli "taevase leerikooli" aeg,
viis Jumal mu sellisesse punkti, kus ma ei suutnud enam vastu panna.
See oligi see otsaesise põletik.
Arsti diagnoos selle kohta, et olen raskes seisus, peatas mu.
Tagantjärgi mõeldes toimus tookord midagi sügavat,
millest ma siis veel aru ei saanud.
Aga kui arst võttis umbes nii pika nõela
ja ütles: "Nüüd teeme väga akuutse toimingu"
ja lükkas siis selle nõela mulle siit nina juurest sisse
ja imes põskkoopast sinna kogunenud mäda välja,
siis see oli vastik toiming.
Aga kui ta selle nõela kätte võttis, mu kaelast kinni haaras
ja mulle nõela põske suskas,
siis kogesin otsekui sama, mida Jeesus võis ristil olles tunda.
Sain sellise võimsa võrdpildi.
Tagantjärele mõeldes mõistan,
milline sügav Püha Vaimu sõnum selles kõiges peitus.
Sattusin peale seda veel haiglasse,
kuhu isa andis mulle "teemoonaks" kaasa Psalmi 50:15:
"Ja hüüa mind appi ahastuse päeval;
siis ma tõmban su sellest välja ja sina annad mulle au!”
Et siis selline salm.
Nii otsustasingi haiglas olles, et hüüan Jumalat appi,
sest ma ei tahtnud surra.
Samas sain aru, et võin surra, kuna ma polnud ju surematu.
Sealt algaski mu tervenemisprotsess.
Sain ravimeid ja palavik hakkas alanema,
nii et sain haiglast päris kiiresti välja.
Siis aga kuulsin kui üht teist häält ütlemas:
"No sa oleks ju ka muudmoodi tervenenud!"
Aga Jumal kasutab arste
ja TV7's on selle kohta isegi vastav saade olemas.
Minu puhul kasutati häid arste.
Otsustasin nii: "Jumal tegi kõik selle salmi esimese osa järgi -
Ta hoolitses mu eest, kui ma Teda appi hüüdsin.
Püüan parimal moel teha ka selle salmi teise osa järgi
ja austan Jumalat.
Ma tõesti tahan anda oma elu Talle!"
9. klassi minnes
oligi kõik eelpool mainitu olnud minu "taevaseks leerikooliks".
See oli su elu tõeline pöördepunkt. - Oli.
Seetõttu oled ka täna see, kes sa oled.
Paljud vaatajad teavad, kuidas sa õpetad Jumala Sõna
ja kuidas see su elus viljana esile tuleb. - Just.
2 aastat hiljem läksid sa ristimisele. - Jah.
Räägi sellest.
Kuna ma kasvasin üles vabakiriku õhkkonnas,
siis seal ei olnud laste ristimist, vaid mind lihtsalt õnnistati kogudusse.
Kui tegin usuotsuse, hakkasin mõtlema ka ristimise peale.
Mingil põhjusel ma natuke viivitasin ristimisele minekuga.
Mõtlesin, et kui lähen ristimisele, siis sealt pole enam tagasiteed.
Tahtsin esitada endale ja oma usule väljakutse.
Ma ikka esitan asjadele väljakutseid kuni lõpuni välja.
Seda kaudu see, mis vastu peab, see säilib.
Lõpuks läksin ikkagi ristimisele.
Algul ma ei tundnud,
et see ristimine olnuks nii võimas ja piibellik.
Püha Vaim ei langenud tuvi kombel
ja polnud ka mingit eksootilist kogemust.
See oli täitsa tavaline -
läksin vette ja tulin siis sealt välja.
Kogudus oli muidugi selle kõige juures.
Oli muidugi tore seal esiplaanil olla ja avalikult oma usku tunnistada.
Arvasin, et sellega kõik piirdubki,
aga mu usuelu hakkas peale seda süvenema.
Samas kogesin peale seda mingit väikest süngust ja ahastust.
Ma ei tea, mis seal oli, aga olin peale seda veidi meeleheitel
ja sattusin kui kuhugile sügavamasse vette.
Mõeldes selle kõige üle, et mida see siis nüüd tähendab,
meenus mulle lohutuseks,
et Jeesus läks ju ka peale ristimist kõrbesse.
Su patuelu tuli mingis mõttes kui valguse kätte.
Võimalik, et seda ka -
pühitsust ja meeleparandust.
Aga samas avanes seal midagi.
Tundsin end nagu puuvill Jumala puuvilla ümbrises.
Peale ristimiselt tulekut
avanes aga otsekui mingi laiem reaalsus,
millel samas oli ka oma süngem pool.
Palvetasin peale seda, et võiksin täituda Püha Vaimuga
ja kogeda seda, mida kogeti ka apostlite ajal.
Lugesin Apostlite tegude raamatut ja muud materjali.
Siis aga sain osa väga pöördelisest ja isiklikust nelipühi kogemusest.
Olin gümnaasiumi teises klassis.
Leidsin end Orimattila keskuses kõigile evangeeliumi kuulutamas.
Ma ei oska seda olukorda kirjeldada,
aga kõik tundus väga lihtsana.
Enne ma häbenesin rääkida Jeesusest
oma vanadele sõpradele ja bändikaaslastele.
Kui nad imestasid,
miks ma nendega enam aega ei veeda ja pidudel ei käi,
siis ma ei julgenud öelda. Mul oli veidi piinlik.
Häbenesin sedagi, et me isa oli pastor.
Nii et mul oli veel veidi seda Jeesuse häbenemist.
Kui aga täitusin Püha Vaimuga,
polnud enam mingit märki häbist või piinlikkusest.
Ma rääkisin inimestele Jeesusest.
Ta oli täiesti reaalne.
Jeesus polnud enam mingi teoreetiline asi või idee.
Ta oli nii reaalne, kui vähegi sai
ja Temast lihtsalt pidi kõigile rääkima.
Kuulutasin seda kartmatult.
Mu vanem vend oli just samal ajal seal keskuses.
Ma ei tea, mida ta seal tegi või kas ta oli ka midagi võtnud.
Ma ei mäleta sellest väga midagi, aga ta on mulle sellest hiljem rääkinud
Ta tuli mu juurde ja küsis: "Mida sa joonud oled?",
sest ma olin täiega hoos.
Ütlesin talle: "Ma pole midagi võtnud, aga sina oled!"
Sellest algas meie vestlus.
Ma ei mäleta täpselt, millest me rääkisime,
aga see oli üks nö. "peatav hetk", millest ei kulunudki kaua,
kui mu vanemast vennast ehk keskmisest vennast sai usklik.
See oli suur Jumala ime, et selline asi juhtus.
Ja nii on jäänud tänaseni. - Jah.
Me elasime maal ja isa tuli meile järgi.
Ta tõi meid oma valge Toyotaga maale koju.
Mul oli hoog sees
ja ma palvetasin sõidu ajal isa eest keeltes.
See oli tore kogemus.
Kuna ta oli varem pastor olnud,
siis kuidas ta seda koges, et ta poeg niimoodi tegi?
Ta oli vägagi õnnistatud.
Ta ütles mulle hiljem, et ta koges, et olen Jumalariigi mees.
Kui vana sa siis olid? - 17-aastane.
Su elu eest käis üks vaimuvägede võitlus? - Just.
Mainisid enne seda pimedamat poolt,
nii et su hinge eest käis kõva lahing.
Jah. Me oleme hea ja kurja lahinguväljal
ja vaimväed on väga reaalsed.
Sa koged kõike tookord juhtunut veel tänaseni
ja ka vajad seda.
Sul on nagu magnet,
mille tõmbab sind uuesti kõige kogetu ligi.
Ükskõik, kui kaugel sa ka poleks - saad alati pürgida selle suunas.
Vahel olen mõelnud - nagu nüüdki, siia saatesse tulles,
et pean jagama oma elulugu, siis millest mul on tegelikult rääkida?
Mul pole millestki suurest rääkida, kui vaid mõnest tähtsamast eluseigast.
Muud ei midagi.
Olen ju üles kasvanud täitsa tavalises peres.
Lisaks on olnud usklikuks saamine ja muud asjad.
Sellele mõeldes tuli meelde, et Piiblis kutsutakse üles:
"Kiida mu hing Jumalat
ja ära unusta seda head, mida Ta on teinud!"
Me peaksime õppima nägema Jumala käejälgi oma elus.
Mind kõnetab Jaakobi elurännak.
Jaakob läks teele
ja sai teatud pettusega oma õnnistuse.
Ta elu ei alanud heade kavatsustega.
Jumal ilmus Jaakobile ja juhtis teda.
Kui Jaakob vanana meenutab oma elukäiku,
rääkides ka vaaraole, kes ta oli,
siis oma elukäiku meenutades ta tõdeb,
et Jumal oli ta karjaseks sünnihetkest kuni tolle päevani.
Ehk siis, kui me näeme Jumala käejälgi ka oma elus,
peaksime ka me saada öelda,
et Jumal on olnud mu karjane sünnihetkest kuni tänaseni.
Me peaksime vaatama oma elu
Jumala juhtimise vaatenurgast lähtuvalt.
Ja nüüd,
mõeldes tagasi usklikuks saamisele ja uuele algusele,
alles nüüd ma mõistan palju paremini seda kõnet,
mille Jumal tollal minu sisse pani.
Ega ma tollal, 15-aastaselt, selle kõne sügavust veel ei mõistnud
ja selle üle peab veel tänagi palju mõtlema.
Lähenedes 20-eluaastale,
muutus usk üha enam su igapäevaseks reaalsuseks.
Just.
Ühtlasi hakkasid Jumalalt omale head tüdruksõpra paluma.
Jah.
- Kuidas läks?
Käisin peale sõjaväge Hennalas sõjaväe orkestris mängimas,
mis oli Jumala õnnistus ja juhtimine.
Sealt edasi läksin Helsingi Ülikooli teoloogiat õppima.
Mõtlesin, et hakkan nüüd teoloogiks ja pühendan end teoloogiale.
Siis hakkasin endale ka tüdruksõpra palvetama.
Käisin mitmetel kohtingutel ja ka pimekohtingutel,
aga siis ma veel sobivat ei leidnud.
Kuniks ühest tuttavast kohast - meie koguduse üliõpilasõhtult,
leidsin Erika.
Sellest on juba üle 20 aasta. - Just.
Me abiellusime, mis oli ka väga imeline juhtimine.
Teil hakkasid olema ühised õpingud kaubanduse alal,
mida Erika juba õppis.
Teil toimus kõik umbes üheaegselt. - Jah.
Teoloogiat õppides hakkasin mõtlema, et peaksin siiski midagi muud õppima.
Mõtlesin IT peale.
Aga kui ma Erikat kohtasin ja nägin, et ta õpib Kaubanduskõrgkoolis,
siis mõtlesin, et just see eriala on mulle see õige.
Sain Kaubanduskõrgkooli sisse
ja õppisin seal rahandust.
Aga kahest õpingust ei piisanud ja tuli veel kolmaski.
Jah. Samal ajal sain sisse ka Oulunkylä jazz-konservatooriumi.
Muusika, täpsemalt klaveri erialale.
Kuna te olete musikaalne pere, on klaver saanud sulle väga armsaks.
Jah. Muusikal on meie peres olnud tähtis roll juba väikesest peale.
Olen seda kogu aeg pidanud harrastuseks.
Vahel mõtlesin, et see ongi mu töö,
aga samas tahtsin õppida ülikoolis, nii et harrastasin lihtsalt muusikat.
Vestlesime enne saadet omavahel.
Meil mõlemal on sama Kaubanduskõrgkooli taust.
Sa õppisid nii kaubandust kui ka teoloogiat
ja oled nüüdseks olnud pikalt vaimulikul tööl.
On väga tähtis,
et oleks laiaulatuslik põhi, millele ehitada.
Just.
Mis sa selle kohta ütled?
Õppides teoloogiat
ja minnes sealt edasi Kaubanduskõrgkooli,
kogesin, et mu sees toimus veel üks uuestisündimine.
Jumal andis mulle uue mõtteviisi.
Sain ka uue analüütilise lähenemisviisi,
mis aitab elada konkreetset elu siinses ühiskonnas.
Tagantjärele olen mõelnud, et see on väga tähtis,
sest Piibli Jumal on Jumal, kes tegutseb siin ühiskonnas
ja kes on korra Jumal.
Me teenime Jumalat, tegutsedes ükskõik, mis vallas.
Nii nagu taksojuht, kes teeb oma tööd hästi,
teenib sellega samuti Jumalat.
Just nii.
Me saame aru, et neid ei tohiks üksteisest lahutada.
Jumal on ju iga sekund meie sees.
Kui me pöördume Ta poole,
siis ükskõik, mis tööd me teeme, me saame Temalt abi. - Jah.
Selles peitub tõeliselt suur ja oluline õpetus.
Sa oled olnud pikka aega meie kanalil,
aga sa osaled ka projektis "Avatud uksed".
Oled näinud, kuidas kristlasi maailmas taga kiusatakse
ja kuidas nad kannatavad.
Tahad sellel alal midagi ära teha. - Jah.
Leidsin "Avatud uste" projekti, kui olin ettevõtluses majandusjuht.
Sain aru, et pean aastaks aja maha võtma.
See oli minu usuhüpe tundmatusse.
Võtsin õppepuhkuse
ja peale seda enam sellele tööle tagasi ei läinud.
Otsustasin luua oma ühingu ja projekti,
osutamaks konsultatsiooni teenuseid.
Miks ma seda kõike tegin, oli see,
et sain õppepuhkuse ajal juhuslikult kokku Mika Auvineniga.
Ta oli palvetanud abi selleks tööks.
Samal ajal palvetasin mina,
et Jumal juhiks mind järgmiste sammudeni.
Ma ei tahtnud enam kuhugi kandideerida
ja see oli kitsas koht,
sest mul oli korterilaen ja muud asjad kaelas.
Mõtlesin, et kas pean tõesti veel kuhugi kandideerima,
aga õnneks mitte,
sest Mika küsis, kas läheksin nende juurde tööle?
Lõpuks otsustasime, et pakun neile välise tööjõuna teenust,
sest "Avatud uksed" ühingul polnud võimalust kedagi palgata.
Mul oli võimalus neid teenida ja leida tagakiusatud kristlasi.
See on tänapäeval tähtis sõnum
läänemaailma heaolu nautivatele inimestele.
Usun, et kogesid mitmeid usukinnitusi, sh ka majanduslikke.
Sa ei istu kuskil ülikülluse otsas,
vaid elad usust, et Jumal hoolitseb su eest.
Jah.
See on olnud ususamm mu jaoks ja ma jätkan sama rada,
teadmata, mis homme saab, aga täna ülistan ja kiidan Jumalat.
Siiamaani on Jumal aidanud. - Just.
Nüüd aga võiksidki öelda vaatajatele, mida Püha Vaim sulle annab.
Ole hea.
Tahan julgustada teid mõttega, mis mind ennast tugevalt kõnetab
ja mille Jumal on oma kätega mu enda ellu sisse kirjutanud.
See sama sõnum, mille Ta kirjutas oma Sõnas meile kõigile.
Jeesus suri ristil teie eest.
Jumal äratas Ta meie pärast surnuist üles.
Jeesuses on me igavene elu, tulevik ja lootus
ja Tema kaudu osutatakse kogu inimkonnale
täielikku Jumala armastust.
See on väga reaalne sõnum - Jeesus on konkreetne, ajalooline isik.
See on tõsi ja ma olen seda ka oma elus kogenud.
Mõistan aina sügavamalt, kui suur reaalsus selles peitub.
Tahan julgustada ka teid tutvuma Jeesusega
ja süvenema Temasse.
See on see, mida just tänapäeval püütakse vaigistada,
et Jeesus ei saaks olla nr.1, kes on ainuke uks ja tee.
Muud ei ole.
Hingevaenlane ja antikristlik vaim tahavad seda tuhmistada,
mis on väga kurb.
Nii on.
Sest me ju mõistame, et on olemas nii taevas ja põrgu.
See on just see lootuse sõnum, mida maailm igatseb ja vajab.
See on vastus tänapäeva hädadele ja kriisidele.
Siis tuleb taevalik rahu, mida maailm ei suuda kunagi anda.
Inimesed elavad täna kartuses, aga pole vaja karta,
sest juhtugu, mis juhtub,
aga kui me kohtume taevas, siis on hästi.
Aitäh Abba, et olid selles saates!
Avasid oma selle laeka,
millest vaatajad polnud varem kuulnud.
Usun, et see on paljudele julgustuseks sellest,
et Jumal suudab ja juhib
ja Tal on vaid head mõtted me suhtes.
Aitäh sulle ja kogu su perele! - Aitäh!
Kui soovid toetada Eesti TV7 tööd, helista 900 1770 (kõne hind 10 euri).
Võid anneta ka pangaülekandega, leides me andmed www.tv7.ee Aitäh!
Tõlge: Raul Jürimaa