Tervetuloa Isännän pöydässä ohjelmaan. Olen Martti Ojares -
ja vieraanani tänään on Ari Ketonen. Tervetuloa Ari. - Kiitos.
Tulit Kouvolasta ja oletko siellä syntynytkin?
Siellä olen oikeastaan koko ikäni asunut.
Opiskelemassa olen käynyt Lahdessa ja tullut takaisin.
Käytkö vähän läpi varhaisnuoruuttasi ja myöhemmin nuoruuttasi?
Ihan tällaiseen perusluterilaiseen perheeseen olen syntynyt.
Äiti oli toimistosihteeri ja isä teleasentaja.
Meillä oli normaalituloinen perhe, ehkä näin voisi sanoa siihen aikaan.
Minulla oli 3 vuotta vanhempi isoveli siinä.
Siinä sitten eleltiin sitä ja -
mummo hoiti minua kotona ennen kouluikää.
Nuorempana olin kotosalla -
ja veli oli eskarit ja muut käynyt tietysti.
Mummo oli ihminen, joka lauleskeli kaikennäköisiä virsiä.
Hänellä oli usko elämässä mukana mutta se ei ulospäin näkynyt hänestä.
Hänen elämänsä enemmän todisti, että hän eleli sillä tavalla.
Se oli ehkä sen ajan tapakin, että siitä ei hirveästi ulospäin puhuttu.
Henkilökohtainen asia. - Kuitenkin se lämpö, mikä hänessä oli, -
antoi turvaa pienelle pojalle, koska vanhemmilla on usein kiirettä.
Kyllä. Se oli juuri sitä, että oli sellainen.
Miten sitten? Menit peruskouluun?
Joo. Olin urheilullinen poika ja urheilin paljon.
Nuorempana pelasin jalkapalloa ja talvisin jääkiekkoa.
Peruskoulussa tuli kolmannella luokalla -
lentopallo ja koripallo kuvioihin.
Lentopallo tuli omaksi lajiksi, mitä sitten aikuisiällä pelasi.
Koulunkäynti meni siinä sivussa.
No rippikoulun kävit.
Joo. Se tuli sitten kahdeksannella luokalla.
Kaikki kaverit siellä olivat ja on hyvä, että on tällainen -
väylä näihin hengellisiin asioihin.
Siellä tulivat hengelliset asiat tutummaksi.
Äiti oli iltarukoukset rukoillut lapsena.
Siellä jotenkin alkoi kiinnostamaan ne asiat.
Itsellä oli vähän ankara kuva Jumalasta.
Se pidätteli vaikka siinä tuli monia asioita.
Siellä oli uudestisyntynyt tai uskova isonen -
ja hänessä oli jotakin sellaista, mikä puhutteli.
Kun hän rukoili, niin siinä oli jotakin erilaista.
Se puhutteli mutta sitten pastori -
taisi kysyäkin, että haluaisitko Jeesuksen elämään, en uskaltanut.
Minulla oli se ankara kuva ja mistä se ankaruus oli tullut?
Siihen aikaan, kun oli pieni niin kurin- pidolliset toimet olivat normaaleja.
Siihen aikaan annettiin remmiä ja luu- nappia, jos asiat eivät menneet niin.
Olin herkkä poika, niin siitä oli ehkä jäänyt sellainen kuva.
Sitten kesti rippikoulusta, joka on siinä 15-16 paikkeilla, -
aika vähän aikaa, kun tapahtui jotain hyvin järkyttävää perheessä.
Ei mennyt kauaa. Oikeastaan kun täytin 18, -
niin samana päivänä isäni riisti itseltään hengen.
Näitkö sinä hänet sitten vai kuka hänet löysi?
Äiti löysi hänet. Hän oli kotiportaiden rappusiin hirttäytynyt -
mutta hän oli ollut useamman vuoden masentunut.
Lama-aika oli tosiaan ollut ja siihen aikaan korot olivat nousseet.
Taloudellisesti oli tiukkaa mutta -
pärjätty oltaisiin mutta se sairaus sai sen aikaan, -
ettei isä nähnyt, että tästä selvitään. Oli tehnyt henkivakuutukset.
Hän ajatteli, että ehkä se auttaa, -
ja ehkä ajatteli, että pojat pärjää, kun ovat täysi-ikäisiä.
Eihän se ihan niin mennyt -
mutta ehkä tällaiset ajatukset johti siihen ratkaisuun.
Miten koit, kun oma isä yllättäen tekee tällaisen ja vielä tuolla tavalla?
Ei ollut ns. luonnollinen kuolema. Kyllähän se varmasti haavoitti sinua.
Kyllä se jätti syvät haavat. Varmaan sellainen orpous.
Kyllä sitä isää olisi tarvinnut monessa asiassa 18-vuotiaskin.
Aika lapsi sitä vielä siinä vaiheessa oli ainakin itse.
Kyllä siinä tuli vähän sellainen olo, -
että kaipasi isää.
Isä tavallaan hylkäsi.
Hän oli tietysti itse ahdistunut, eihän hän sitä muuten olisi tehnyt -
mutta sinun näkökulmasta menetit, koska hän teki kuitenkin sen valinnan.
Kyllä. Siinä tuli varmaan iso hylkäämisen haava -
ja sitä kautta paljon arvottomuutta omaan elämään. - Aivan.
Entäs sitten, kun lähestyit sitä, -
että aloit etsiä hengellisiä asioita ja arvoja.
Sinulla oli haavat olemassa. Koitko, että se vaikutti siihen, -
että halusit enemmän päästä tuntemaan Jeesusta vai toisin päin?
Kyllä siinä oli varmaan sellainen, että tämä kokemus vei -
etsimään Jumalaa, mitä kuoleman jälkeen on?
Muistan, että tuli ajatus, että jos isä meni sinne helvettiin.
Uskoin tällaisiin asioihin. Se ei ollut minulle todellista mutta ajattelin, -
että jos isä joutui helvettiin, kun oli riistänyt itseltään hengen, -
niin ei isä minun haluaisi sinne joutuvan.
Se laittoi etsimään Jumalaa.
Mummo oli antanut rippilahjaksi Exitin yhden levyn.
Sitä kuuntelin, en ihan puhki asti mutta siinä oli jotakin lohduttavaa.
Se sanoma puhutteli, mitä levylle oli laitettu.
Tuliko elämääsi jotenkin tällainen erämaavaihe tämän jälkeen?
Voi näinkin ehkä kuvata mutta se ei johtanut Jumalan luokse.
Minulla nousi viha Jumalaa kohtaan, -
että miksi Hän salli tällaisen asian tapahtua elämässä.
Jotenkin ehkä haava sisimmässä sai tällaisen otteen.
Se paremminkin vei minua kauemmaksi Jumalasta.
Kaverit halusivat auttaa minua, kun olin isän menettänyt.
He halusivat ottaa mukaan ja viikonloppuisin oli nuorisolla tapana -
mennä ravintoloihin juhlimaan.
Pyysivät minua mukaan ja menin mutta enemmän se oli sitä, -
että turrutin pahaa oloa. Alkoholi tuli mukaan.
Alkoholi on siitä harmillinen, -
että siihen vähitellen voi tulla riippuvuus, ellei tule jotain muutosta.
Kyllä se näin on. - Miten sinun äitisi ja omaiset -
katsoivat, että nyt poika on mennyt vähän huonoille teille.
No veli oli myös varmaan... Tämä isän kuolemankokemus... -
Veli oli tullut uskoon siinä. Hänhän sanoi minua tuhlaajapojaksi.
Äidillä oli äidin rakkaus. Hän toi rakkaudensanoman ja välitti.
Oli siinä mukana mutta hän rukoili paljon.
Se oli varmasti se, mikä veti lopuksi minua Jumalan puoleen.
Itsellä oli lentopallo, mikä vei tavallaan oikeille urille elämään.
Siinä menestyttiinkin. Nuorissa voitettiin ihan SM pronssia.
Se oli ehkä se, että kanavoitu oikeisiin asioihin elämä.
Ei mennyt ihan harhaan.
Millä tavalla prosessi jatkui niin, että tuli se päivä jolloin sinä näit, -
että Jeesus on sinun Herrasi ja haluat tutustua Häneen?
No se oli esikoispojan syntymä.
Tietysti elämä kulki eteenpäin -
ja tapasin sen aikaisen vaimoni ja mentiin yhteen.
Molemmilla oli halu perustaa perhe.
Ei siinä hirmu kauan seurusteltu.
Sain esikoispojan syliin ja siinä tapahtui jotakin, -
kun tuli sellainen Jumalan rakkauden kokemus.
Rakkauden tunne omaa poikaa kohtaan oli niin valtava, -
että se jotakin liikautti sisimmässä.
Jotenkin koin, että Pyhä Henki puhui sydämelleni, -
että Jumala on rakastanut minua enemmän, kuin minä omaa poikaani.
Jeesuksesta tiesin, että Hänet oli uhrattu ristillä minun syntien tähden.
Nämä olivat tuttuja asioita.
Se, että kuinka ylen ihmeellisesti ihminen on luotu, puhutteli.
Ja se, että Jumala pienen oman vastasyntyneen poikansa uhrasi.
Tietysti Jeesus oli 30-vuotias mutta minä koin sen näin.
Hän oli aina taivaan Isälle ainutlaatuinen -
ja rakas pieni lapsi myös.
Näin me vanhemmat monesti ajatellaan vaikka aikuisia ovat.
Kun ajattelee sitä, että olit menettänyt oman isäsi, ja olit isä tälle pojalle.
Uskon näin, että Pyhä Henki käytti juuri sitä saumaa -
osoittamaan, että on olemassa taivaan Isä myös sinulle, -
joka samalla tavalla rakastaa kuin sinä tätä vastasyntynyttä poikaa.
Näin siinä kävi ja se laittoi minut etsimään Jumalaa.
Aloin lukea Raamattua enemmän -
ja sen aikainen vaimo kuului vapaakirkkoon.
Menin tilaisuuksiin ja kuulin enemmän Jumalasta.
Jumala alkoi puhutella.
Kadullakin yksi nainen tuli ja sanoi, -
"Jumala rakastaa sinua, lue Raamattua." Tällaisia asioita tapahtui.
Katsojille tuttu Asko Tynjälä -
oli osaltaan vaikuttamassa sinun uskoontuloon.
Joo, hän oli silloin pastorina.
Huhtikuussa 2000 syntyi esikoispoika mutta siinä meni aikaa, -
ja tämä oli prosessi.
Asko oli pastorina vapiksella ja kävin tilaisuuksissa.
Yksi asia oli World Trade Center, kun se sortui.
Tämä terrori-isku torneihin.
Katsoin televisiosta sitä ja ajattelin, -
että jos olisin ollut pilvenpiirtäjässä ja kuollut, en olisi päässyt taivaaseen.
Minulla ei ollut suhdetta Jumalaan. Siitä tuli kuolemanpelko.
Sitten kotona rukoilin "Jeesus, jos minun elämä kelpaa sinulle, -
niin haluan antaa sen sinulle ja palvella sinua".
Askon kautta tuli vahvistus, kun kävi kirkossa.
Jossain tilaisuudessa hän pyysi eteen niitä, jotka halusi tulla uskoon.
Sain sen siellä tehdä ja se oli iso vahvistus siihen.
Sain tietysti monia uskonveljiä sitä kautta -
tueksi siihen uskon kasvuun myös.
Teille tuli 2 muuta lasta sitten vielä. - Joo.
Esikoisen jälkeen kaikki meni varmasti hyvin -
mutta jokin muutos tuli, että tuli toinen surullinen asia sen jälkeen.
Itse sain hyvän alun uskonelämälle.
Kävin Alfa kurssit ja evankeliointi- kurssin myös heti alkuun.
Tuli perusasiat tutuksi.
Sitten tosiaan oliko se 2007 vuonna.
En muista vuosilukua tarkkaan mutta -
sen aikainen vaimoni meni takaisin töihin.
Oli vähän väsynyt kotona olemaan.
Minä ainakin ajattelen, että hänen kohdallaan kävi niin -
että siinä työelämässä hän sai uusia ystäviä ja muita.
Se vei meidät erilleen ja siitä monien asioiden kautta tuli ero.
Se oli rankka kokemus.
Tietysti uskovana tietää sen, että se olisi eliniäksi tarkoitettu liitto.
Se oli musertava kokemus mutta oli mahtava nähdä, -
kuinka Jumala tuli siihen lohduttajaksi.
Pyhä Henki lohdutti ja sain käydä siinä samalla myös isän kuolemaa läpi.
Se oli jotenkin taustalla vielä.
Sain murtua ja olla Jumalan lohdutuksessa ja hoivassa.
Se oli iso asia siihen, että uskonelämä alkoi kasvaa sen jälkeen.
Siinä sitten jossakin vaiheessa tietysti mietit sitä.
Sinulle evankeliointi oli sydämen asia jo hyvin kauan. - Joo.
Sitä sinä määrätyllä tavalla lähdit sitten myös suorittamaan.
Joo. Paljon Kouvolan vapaakirkolla sain tehdä erinäisiä juttuja.
Koko aika oli halu tavoittaa niitä, jotka eivät vielä uskoneet.
Eroprosessin kautta myös kävin -
ajattelemaan mitä voisin Herralle tehdä taas uudestaan.
Kävin monissakin seurakunnissa katsomassa.
Sain monissakin pikkasen palvellakin.
Sitten johdatuin Perheniemen evankelistakurssille.
Siellä sain lisää oppia siitä. Siellä oli myös XC-kurssi.
Se antoi työkalut lähteä varustamaan muita.
Minun kutsu oli ehkä enemmän evankelistana varustaa muita, -
jotta mahdollisimman moni saisi kuulla evankeliumia.
Sehän se on valtavan tärkeää, että syntyy rakenteita, joiden tarkoitus on -
viedä Jeesus sanomaa kaduille ja mihin vaan. - Kyllä.
Olen kokenut sen tärkeäksi, että todistetaan Jumalasta.
Tietysti monesti sanoittakin voi todistaa. - Aivan.
Sinulla kuitenkin, kun avioero tuli ja jäit tavallaan vähän yksin, -
oli aihe Jumalalle sanoa, että mieluummin kaksin kuin yksin.
Näinkö? - Niin siinä kävi.
Totesin hyvin äkkiä ettei minua ole luotu elämään yksin.
"Herra, jos sinulla on varattu minulle vielä aviopuoliso" sitä rukoilin.
Todella rukoiltiin ja seurakunnassa moni ystävä tuli.
Yhdessäkin rukoiltiin seurakuntana.
Sitten se vaan avautui siinä.
Jo erohetkelläkin tosiaan olin monessa seurakunnassa.
Minun piti Pekka-enolle soittaa, oli asiaa.
Soitinkin vahingossa Pekka Tommolalle ja -
hän tällaista Ruach-yhdistystä veti silloin.
Siinä erohetkellä liityin vapaaseurakuntaan.
Olin siellä jäsenenä mutta yhtä lailla -
olin Ruachin toiminnassa koko ajan mukana ja siellä sain eheytyä myös.
Siellä tapasin Elinan ja näinkin, -
että tässä on tosi palava ja rukoileva nainen.
En vaimo materiaalina ajatellut ensin.
Minulla oli tällaisia esteitä omasta mielestä, että hänellä oli tatuointeja.
En tatuoitua naista ja oli mielikuva, että vaalea ja pitkä nainen.
Jumala alkoi karsimaan niitä kaikkia ennakkoluuloja.
Viimeinen niitti oli siihen, kun Elinalla oli koira ja -
vanhin poikani oli allerginen koirille.
Sanoin, että en nyt voi, ei tämä yhtälö toimi.
Se oli ikävä asia tietysti, että Elinan koiralla oli lonkissa vikaa, -
niin joutui lopettamaan koiran. - Ok.
Mutta se oli vastaus, oikein niitti siihen, että ei ole mitään esteitä.
Sitten yhdessä saarnassa, -
olin kirkossa ja kuuntelin Kai Almgrenia, vapaakirkon pastoria.
Hän puhui raamatunpaikasta, missä sanotaan, -
että Daavid oli Jumalan mielen mukainen mies.
Pyhä Henki sanoi ihan kirkkaasti, että Elina on juuri tuollainen -
Jumalan mielen mukainen nainen.
Sekin oli se, että miten olen katsonut ulkoisia asioita.
Jumala katsoo aina sydämeen.
Ei siinä kauaa mennyt, kun erinäisten asioiden kautta johdatuttiin yhteen.
Se oli vissiin kevättä, kun alettiin tapailemaan ja seurustelemaan.
Sitten jo kesäkuussa mentiin naimisiin.
Kyllä se oli Jumalan ihme ja että Hän valitsi sen puolison niin selkeästi.
Oli vaimollekin jo vuotta aikaisemmin sanonut, -
että tuossa on tuleva miehesi. Hän joutui vähän aikaa varttumaan.
Olette sen jälkeen myös hengellisissä kuvioissa edenneet, -
niin olette yhdessä voineet tehdä -
vai onko erilliset tehtävät?
Meillä on ehkä vähän erilliset tehtävät mutta tuetaan toisiamme.
Se on tärkeätä, että saadaan tukea toisiamme.
On tapahtunut monia asioita.
Itse sain vapaakirkossa palvella paljon.
Sitten koin jotenkin, että Jumala vie eteenpäin.
Perustettiin tällainen "One big family" yhdistys.
Se on sellainen, että moni, joka Kouvolassa tietää, on tullut jo tutuksi.
Siinä on kahvila Kulmakivi ja sen ympärille rakentunut monia asioita.
Halutaan sen kautta nostaa uskovia omaan kutsuunsa.
Rakentaa ja vahvistaa seurakuntia myös sen kautta.
Montako henkilöä kuuluu tähän? - Meitä on 12 uskovaa ystävää siinä.
Sitä kautta se on lähtenyt. Siinä monta eri näkyä yhdistyy.
Itse saa olla siinä evankelistana tuomassa oman panoksen.
Yhdessä viedä asioita eteenpäin.
Vaimolle, Elinalle, oli noussut rukouksessa sellainen näky siitä.
Sitä ollaan viety eteenpäin. - Teillä kullakin on omat talenttinne.
Kun pystytään näkemään talentit, pystytään viemään asioita eteenpäin.
Se on juuri näin, että saadaan olla toisia tukemassa -
ja rohkaisemassa omassa kutsussaan.
Miten katsot, ennen kaikkea Kouvolassa, -
millaisia haasteita on tänä päivänä kristillisyydessä -
ja millä tavalla niihin voitaisiin vastata?
Varmaan on monenlaisia. Tämä olikin aika haastava kysymys.
Kyllä näen, että meidän tulisi enemmän mennä -
apostoliseen aikaan, missä opetuslapset julistivat evankeliumia, -
rukoilivat sairaiden puolesta -
ja tekivät niitä asioita rakkaudesta Jumalaan.
Itse olen huomannut, -
että nykyään ei paljon enää ole ihmisiä, jotka kertovat Jeesuksesta.
Tietysti rakkauden kautta, Jumala on siitä paljon puhunut, -
me voitetaan ihmiset, ja myös keskinäisen rakkauden kautta.
Siitä maailma tuntee, kun meillä on keskinäinen rakkaus uskovilla.
Myös siitä, että osoitetaan sitä -
moninaisin laupeuden teoin ja muuten ihmisiä kohtaan.
Se varmasti puhuttelee ihmisiä enemmän.
Haaste varmaan on siinä, että seurakunnat -
eivät ole niin ulospäin suuntautuneita, mitä jossakin vaiheessa aikaisemmin.
Tänä päivänä monelle srk:lla talous on rajoittava tekijä.
Ehkä vähän rajaavakin ja ehkä tar- peettomastikin nähdään se sellaisena.
Siinä voisi olla väyliä päästä irti niistä taloushuolista.
Se on varmasti näin myös, -
että se sitoo Hengen virtaa, jos liikaa katsotaan taloutta.
Kyllä se on myös opetuksesta kiinni.
Siitä, että uhrataan omastamme seurakunnan työhön.
Sitten varmaan se, että millä tavalla Jumalan Sanaan ankkuroidaan.
Se pohja, josta Sanaa viedään eteenpäin, -
että se perustuu Jumalan Sanaan.
Se on juuri näin. Jumalan Sana on voimallinen.
Kun se puhutaan, niin se tekee asioita ja luo uusia väyliä.
Rohkea vaan pitää olla ja ennen kaikkea, -
uskon tässäkin, että te kylvätte sitä Jumalan Sanan siementä.
Herra antaa sen kasvun ja voiman siihen. - Kyllä.
Se ei ole meidän työ loppujen lopuksi vaan Jumala tekee meidän kautta.
Yksi ystäväni sanoi hyvin siitä, että -
Jeesus mursi itsensä ja antoi opetuslapsille.
Opetuslapset antoivat sen eteenpäin.
Tavallaan Jeesuksen ristintyön kautta meillä on mahdollisuus auttaa ihmisiä.
Pelastaa, vapauttaa ja parantaa.
Tavallaan se, että meidät on kutsuttu siihen, -
että me ollaan käsinä ja jalkoina Jeesukselle, että Hän voi toimia.
Ari, nyt tästä voit jatkaa ja pyytää Pyhää Henkeä ohjaamaan sinua -
kertomaan, mitä Hän tahtoo nyt sinun sanovan, ole hyvä.
Kiitos. Minulla on sananpaikka Jesaja 43:18
"Älkää entisiä muistelko, älkää menneistä välittäkö.
Katso, minä teen uutta; nyt se puhkeaa taimelle, -
ettekö sitä huomaa? Minä teen tien autiomaahan ja virrat aavikoille."
Vaikka meillä on elämässä ollut millaisia olosuhteita tahansa, -
niin Jumala haluaa viedä sinut siihen kutsuun, -
mihin Hän on sinut muovannut äidin kohdussa.
Sinä voit siihen astua. Johanneksen evankeliumissa sanotaan, -
että Isä tekee työtä, on aina tehnyt, tulee tekemään, myös minä, -
sanoo Jeesus. Hän voi kohdallasi tehdä uusia asioita, -
viedä uusille urille, missä Jumalan Henki saa johdattaa, ilmestyä.
Tuoda Hänen vastauksensa elämäntilanteisiin, -
sen paikkakunnan parhaaksi, missä olet ja vaikutat. Olkaa siunattuja.
Kiitos Ari, että olit tässä tämän vajaan puoli tuntisen.
Ennen kaikkea tarvitsemme tällaisia -
nuoria henkilöitä evankeliumin levittämiseen.
Heitä pitäisi vain saada entistä enemmän mutta rukoillaan sitä, -
että heitä syntyy ja Jumala avaa uusia väyliä, että evankeliumi menestyisi.
Kiitos ja siunausta teille työssä. - Kiitos samoin.
Olet juuri katsonut Isännän pöydässä ohjelman.
Mikäli ohjelmasarja on koskettanut sinua -
voit olla tukemassa ohjelmasarjan tuottamista.
Voit soittaa numeroon 0600-10177 -
tai lahjoittaa ruudussa näkyvälle pankkitilille -
käyttäen viitenumeroa 8617.
Kiitos tuestasi.
Tekstitys: Mauri Porkola