ISANDA LAUAS
Tere tulemast saatesse!
Mina olen Martti Ojares
ja mu tänane külaline on Ari Ketonen.
Tere tulemast! - Tänan!
Sa tuled Kouvolast. Kas sa ka sündisid seal?
Jah. Olen kogu oma elu seal elanud.
Ma õppisin Lahtis ja seejärel läksin Kouvolasse tagasi.
Räägi oma lapsepõlvest ja noorusajast.
Ma sündisin traditsioonilises luterlaste peres.
Ema oli sekretär ja isa teleseadeldiste paigaldaja.
Me perel oli tol ajal hea sissetulek.
Mul on ka minust 3 aastat vanem vend.
Nii me elasimegi.
Enne kooli hoidis mind ka vanaema.
Mina olin veel kodune, kui vend käis juba koolis.
Mu vanaema laulis igasuguseid salmikesi ja värsse.
Usk küll kuulus ta ellu, aga see ei paistnud temast välja.
Pigem andis ta elu sellest tunnistust.
Ehk see oli ka tolle aja teema, et sellest ei räägitud palju
ja see oli pigem isiklik asi.
Kuna aga vanematel oli kogu aeg kiire,
siis vanaemast kiirgav soojust
pakkus väikesele poisile kindlasti soojust ja turvatunnet.
Just nii see oli.
Siis aga läksid sa kooli ja... - Jah.
Ma olin spordipoiss ja tegin palju sporti.
Noorena mängisin palju jalgpalli ja talvel jäähokit.
Põhikoolis tulid veel lisaks võrkpall ja korvpall.
Võrkpalli mängimisega jätkasin ka täiseas.
Koolis õppimine käis kõige selle kõrvalt omasoodu.
Kas käisid ka leerikoolis? - Jah.
Käisin seal 8. klassis olles. Kõik mu sõbrad olid seal.
See oli hea tee vaimulike asjadeni.
Leerikoolis sain vaimulike asjadega rohkem tuttavaks,
kuigi ema oli mu lapsepõlves palunud ka õhtupalveid.
Aga seal hakkasid need asjad mind rohkem huvitama.
Mul endal oli Jumalast karm ettekujutus,
mis hoidis mind veidi tagasi.
Seal oli mitu asja.
Uuestisünd ja usklikuks olemine -
neis oli midagi, mis mind kõnetas.
Kui ta palvetas, siis seal oli midagi erilist.
See kõnetas.
Kui aga sealne pastor siis küsis mu käest,
kas tahan Jeesuse oma ellu vastu võtta,
siis ma ei julgenud seda teha.
Mul oli Jumalast karm ettekujutus.
Kust see tuli?
Küllap sellest ajast, kui väike olin
ja distsiplineerivad tegevused olid me kodus üsna normaalsed.
Kui asjad polnud korras, anti vahel rihma või vitsa.
Kuna aga olin tundlik poiss,
siis küllap sellest oligi jäänud selline ettekujutus.
Su leerikool kestis kuni su 16-aastaseks saamiseni.
Peale seda juhtus te peres midagi vapustavat.
Ei läinud kaua - olin vist 18-aastane, kui me isa tegi enesetapu.
Kas sa ise nägid teda või kes ta leidis?
Ema leidis ta. Isa poos end kodus üles.
Ta oli enne seda olnud aastaid masenduses.
See oli majanduskriisi aeg
ja tagantjärgi kuulsin ka, et intressid olid tõusnud.
Majanduslikult oli kitsas, aga me saime hakkama.
Aga see haigus oli selline,
et isa ei näinud sealt enam väljapääsu.
Ta oli teinud ka elukindlustuse arvates, et võib-olla see aitab.
Ta mõtles ehk ka seda,
et kuna poisid on juba täisealised, siis nad saavad hakkama.
Aga päris nii see ei läinud.
Kuid eeldavasti sellised mõtted ta sellise otsuseni viisid.
Mida sa sellest kõigest arvasid, et isa sedasi elust lahkus,
surres mitteloomulikku surma.
See kindlasti jättis teatud haavad su hinge.
Muidugi jättis see sügavad haavad.
Tundsin end justkui orvuna ja isa oleks veel paljuski vaja läinud.
18-aastane on ju ikka laps veel. Või vähemalt ma ise tundsin end nii.
Nii oli mul ka igatsus oma isa järele.
Isa ühtpidi kui hülgas teid.
Isegi, et tegi seda suurest ahastusest,
sest muidu ta ju poleks tapnud end.
Sinu vaatenurgast vaadatuna oli aga tegu kaotusega
tänu valikule, mille ta tegi.
Tõsi ja sellest kindlasti tekkiski mul mahajätmisest tingitud sügav haav,
mis omakorda tõi mu ellu kaasa väärtusetuse tunde.
Jõudes punkti, kus hakkasid otsima vaimulikke asju ja väärtusi,
omades samas isa surmast põhjustatud haavu,
siis kuidas see kõik sind mõjutas?
Kas see mõjutas sind ka selliselt,
et tahtsid õppida Jeesust rohkem tundma
või hoopis vastupidi?
Eks sellega oli nii tõesti,
et see kogemus pani mind otsima Jumalat
ja seda, mis tuleb peale surma?
Mõtlesin sellele, et mis siis, kui isa läks põrgusse?
Ma küll uskusin neisse asjadesse, aga need polnud reaalsed mu jaoks.
Mõtlesin, et kui ta sattuski põrgusse, kuna ta võttis endalt ise elu,
siis kindlasti poleks ta tahtnud, et mina sinna sattuksin
ja see pani mind ka Jumalat otsima.
Mäletan, et vanaema kinkis mulle leerikingituseks ühe EXITi plaadi.
Kuulasin seda väga palju.
Selles oli midagi lohutavat.
Plaadil olev sõnum kõnetas mind.
Oli su elus peale seda ka mingi nö "kõrbeperiood"?
Võib ka nii öelda,
kuigi see ei juhtinud mind Jumala juurde.
Mul tekkis hoopis viha Jumala vastu,
et miks Ta oli lasknud millelgi sellisel juhtuda mu elus?
Võimalik, et see haav mu sees võttis mu üle võimust
ja see viis mind Jumalast kaugemale.
Kuna olin kaotanud isa, siis sõbrad tahtsid mind aidata
ja igale poole kaasa võtta.
Tolle aja noortel oli kombeks nädalalõppudel restoranis pidutseda.
Nii kutsuti mindki kaasa ja ma ka läksin.
Aga see oli rohkem sellepärast,
et püüdsin leevendada oma halba enesetunnet
ja nii tuli ka alkohol mängu.
Alkohol on selles mõttes ohtlik,
et sellest võib tasapisi sõltuvusse jääda,
kui elus ei toimu mingit muutust.
Just.
Kuidas su ema ja lähedased sellesse suhtusid,
et poeg nö valele teele sattus?
No eks sellega oli nagu oli.
Mu vend sai isa surma järel usklikuks, nimetades mind "kadunud pojaks".
Aga emal oli see ema-armastus
ja ta kandis endas ikka armastuse sõnumit.
Ta hoolis
ja ka palvetas palju,
mis kindlasti oligi see, mis mind lõpuks Jumala juurde viis.
Kuna aga mängisin võrkpalli,
siis minu jaoks viis mind see tagasi õigele teele.
Olin selles ka edukas.
Noorteklassis võitsime Soome meistrivõistlustel pronksi.
Kuna keskendusin tänu võrkpallile õigetele asjadele,
ei läinud ka mu elu metsa.
Kuidas see protsess jätkus?
Ühel päeval sa nägid, et Jeesus on su Issand
ja tahtsid Temaga tuttavaks saada.
Jaa, see oli seotud mu esiklapse sünniga.
Aga enne seda veel oli elu läinud edasi
ja ma tutvusin oma tollase abikaasaga.
Hakkasime koos elama, kuigi meil mõlemal oli tahe peret luua.
Enne seda me väga kaua koos ei käinud.
Kuid kui sain oma esmasündinud poja sülle,
siis selle käigus kogesin ka Jumala armastust.
See armastuse tunne oma poja vastu oli nii tugev,
et see liigutas midagi mu sees.
Kogesin teatud moel, et Püha Vaim rääkis mu südamesse,
kuidas Jumal armastab mind veel rohkem, kui mina oma poega.
Nii palju, kui ma Jeesusest teadsin,
siis Ta ohverdati ristil minu pattude eest.
Need olid tuttavad asjad,
aga see, kui imeliselt inimene on loodud,
see kõnetas mind.
Nagu seegi, et Jumal ohverdas oma väikese, vastsündinud Poja.
Tõsi, Jeesus oli küll surres 33-aastane,
aga ma kogesin seda ikka nii,
et Ta oli oma Isale kui ainulaadne ja armas väike poeg.
Nii need vanemad oma lastest mõtlevad,
isegi, kui nad on juba täiskasvanud.
Kui nüüd mõelda sellele, et sa oled kaotanud oma isa,
aga samas oled nüüd ise isaks oma pojale,
siis usun, et Püha Vaim kasutas sama skeemi,
näitamaks, et on olemas ka Taevaisa, kes on olemas ka sinu jaoks
ja kes armastab sind samamoodi
nagu sina armastad oma vastsündinud poega.
Nii oligi.
See pani mind otsima Jumalat
ja ma hakkasin ka rohkem Piiblit lugema.
Mu tollane naine käis vabakoguduses,
kus ma käisin siis ka teenistustel, kuuldes seal rohkem Jumalast.
Jumal hakkas mind kõnetama.
Tänavalgi astus üks naine ligi ja ütles: "Jumal armastab sind.
Loe ka Piiblit!"
Selliseid asju juhtus.
Meie vaatajatele tuttav Asko Tynjälä mõjutas ka su usklikuks saamist.
Jah. Ta oli tollal seal pastoriks.
Me esiklaps sündis 2000. a. mais,
kuid minusse puutuv võttis aega
ja oli kui protsess.
Asko oli ühes koguduses pastoriks ja ma käisin seal koosolekutel.
Kuid üks teema, mis on oluline,
on New Yorgi kaksiktornide rünnak 2001. aasta septembris,
mille tagajärjel need kokku varisesid.
Vaatasin seda kõike telekast ja mõtlesin,
et kui ma oleksin olnud seal pilvelõhkujas
ja saanud surma, siis ma poleks pääsenud taevasse.
Mul polnud suhet Jumalaga ja mind valdas surmahirm.
Nii palvetasingi kodus olles: "Jeesus, kui mu elu kõlbab Sulle,
siis ma annan selle Sulle ja tahan Sind teenida."
Kirikus käies tuli aga Asko kaudu veel kinnitus sellele.
Ta ütles ühel teenistustel,
et kes tahab saada usklikuks, see tulgu ette.
Nii sain seda sealgi teha
ja see oli suureks kinnituseks mu jaoks.
Ühtlasi sain oma usus kasvule tuge mitme usuvenna kaudu.
Teile sündis veel 2 last. - Jah.
Kõik hakkas minema hästi,
aga siis tuli selline muutus,
mille tõttu pidid taas ühest kurvast perioodist läbi minema.
Jaa.
Olin saanud oma usuelule hea aluse ja käisin ka Alfa kursustel.
Samuti käisin alguses evangeliseerimis-kursusel.
Nende kaudu said põhiasjad selgeks.
Kuid see oli vist 2007. aastal, täpselt ei mäleta,
kui mu tollane naine läks tööle tagasi, kuna ta oli väsinud kodus istumisest.
Arvan, et ta tööelus juhtus see, et ta leidis endale palju uusi sõpru
ja see viis meid üksteisest kaugemale.
Lõpuks, mitmete asjolude tagajärjel, me lahutasime oma abielu,
mis oli väga ränk kogemus.
Usklikuna teadsin, et abielu peaks olema eluaegne liit.
See oli väga muserdav.
Samas oli tore näha, kuidas Jumal tuli mind lohutama.
Püha Vaim lohutas mind.
Ühtlasi sain elada välja ka kõike isa surmaga seonduvat,
mis oli veel jäänud mu sisse.
Sain olla murtud Jumala tröösti ja hoole all,
mis oli suur asi
ja mille tulemusena hakkas mu usuelu kasvama.
Eks sa mõtlesid nende asjade üle
ja samas oli sul evangeliseerimine pikalt südamel.
Jaa.
Ja sa hakkasid sellega ka tegelema.
Nii oli.
Tegin Kouvola vabakoguduses küll mitmeid erinevaid asju,
aga mul oli kogu aeg tahe jõuda nendeni,
kes veel ei uskunud Jumalat.
Mõtlesin lahutusprotsessiga paralleelselt,
mida võiksin Jumala heaks uuesti teha?
Käisin paljudes kogudustes vaatamas
ja sain mitmes kohas isegi teenida kaasa veidi.
Siis aga jõudsin Perheniemi evangelistide kursusele,
kus sain juurde õppida.
Seal oli üks XE kursus,
mis andis mulle vajalikud tööriistad ka teiste varustamiseks.
Mu kutsumus evangelistina oli varustada ka teisi inimesi,
et võimalikult paljud kuuleksid ka selle kaudu evangeeliumi
On tähtis, et tekiksid struktuurid,
mille eesmärk on viia Jeesuse sõnum tänavatele ja kuhu iganes. - Just.
Olen Jumalast tunnistamist alati tähtsaks pidanud,
kuigi sageli võib tunnistada ilma sõnadetagi.
Kuna lahutasid abielu ja jäid üksi,
oli sul ka põhjust Jumalale öelda,
et oleksid meelsamini kahekesi, kui üksi.
Nii ka läks.
Sain peagi aru, et ma pole loodud üksi elama,
mistõttu palusin,
et Jumalal võiks veel olla üks abikaasa mu jaoks.
Seda ma palusin.
Palju mu sõbrad palvetasid selle eest
ja koguduseski palusime selle eest üheskoos.
Olin lahutatuna käinud mitmes koguduses
ja siis kord juhtus nii, et pidin onu Pekkale helistama,
aga helistasin ekslikult Pekka Tommolale,
kes oli tollal RUA ühingu eestvedaja.
Lahutuse hetkel ühinesin vabakogudusega
ja olin seal liige.
Samal ajal aga osalesin ka RUA tegevuses,
kus sain ühtlasi ka ise terveneda.
Kuid seal kohtasin ma ka Elinat.
Nägin, et ta on tuline ja palvetav naine.
Ma ei kujutanud teda küll algul abikaasana ette,
sest mul olid oma arust teatud takistused tema suhtes.
Tal olid tätoveeringud, aga ma ei tahtnud tätoveeritud naist.
Minu kujutluses pidi naine olema heledapäine ja pikk.
Aga Jumal hakkas neid mu eelarvamusi kärpima.
Viimane asi oli see, et Elinal oli koer,
aga mu vanem poeg on koerte suhtes allergiline,
mistõttu ütlesin, et see ei toimiks.
Samas oli Elina koeral puusas mingi viga
ja ta pidi koera kahjuks magama panema.
Samas oli see kui vastus sellele, et ei ole mingeid takistusi.
Kuulasin kord kirikus üht jutlust,
kus Kaj Almgren oli vabakoguduse pastor.
Ta rääkis Piibli kirjakohast,
kus Taavet oli Jumalale meelepärane mees.
Püha Vaim ütles mulle selgelt,
et Elina on Jumalale meelepärane naine.
Ühtlasi mõtlesin sellele,
kuidas ma sain vaadata vaid välistele asjadele?
Jumal vaatab alati südamesse.
Nii ei läinudki kaua, kui saime erinevaid teidpidi kokku.
Kevadel me tutvusime ja hakkasime käima.
Juunis juba abiellusime.
See oli Jumala ime - miski, mida Tema tegi.
Just Tema valis mulle abikaasa.
Jumal rääkis Elinale juba aasta varem, et mina olen ta tulevane mees,
nii et ta hakkas selle mõttega juba varem harjuma.
Olles nüüd mõlemad vaimulikult kasvanud,
siis kas olete saanud koos tegutseda või on teil erinevad ülesanded?
Meil on natuke erinevad ülesanded, aga me toetame teineteist.
Teineteise toetamine on väga tähtis.
Ma ise teenin palju vabakoguduses,
kogedes samas, kuidas Jumal viib edasi.
Me lõime ühingu "One Big Family" ("Üks suur pere").
Mitmed Kouvolas teavad seda.
Meil on ka "Nurgakivi"-nimeline kohvik.
Sellega seoses oleme teinud paljusid asju.
Selle kõige kaudu tahaksin tõsta usklikke
nende omasse kutsesse.
Selle kaudu saame kinnitada ja ehitada üles kogudusi.
Mitu inimest sinna kuulub? - 12 usklikku sõpra.
Nii see on läinud.
Oleme liitnud omavahel erinevaid nägemusi,
kus ma annan siis evangelistina oma panuse.
Koos viime seda asja edasi.
Elina sai palve ajal selle teenistuse kohta nägemuse
ja nüüd oleme siis sellega jätkanud.
Teil kummalgi on ka oma annid ja oskused,
mida on oluline näha, et nende abil asju jätkata.
Just. Toetame üksteist
ja julgustame kõiki omas kutsumuses.
Vaadates nii Kouvula kontekstis, kui ka muidu,
siis millised on tänapäeva kristluse väljakutsed
ja kuidas neile reageerida?
See on hea küsimus. Väljakutseid on mitmesuguseid.
Näen, et peaksime minema rohkem tagasi apostlite aega,
kui jüngrid kuulutasid evangeeliumi ja palvetasid haigete eest.
Nad tegid neid asju armastusest Jumala vastu.
Olen pannud tähele, et tänapäeval pole enam palju neid,
kes räägiksid Jeesusest.
Eks me võida inimesi ka armastuse kaudu
nagu Jumal on öelnud.
Samuti ka meie omavahelise armastuse kaudu.
Kui usklikel on omavahel armastus, tunneb maailm ära, et me usume.
Samuti on oluline heade tegude tegemine,
mis kindlasti kõnetab ka inimesi palju.
Üks väljakutse on ka see,
et kogudused pole enam nii väljapoole suunatud
võrreldes varasemate aegadega.
Tänapäeval on paljudel kogudustel piiravaks teguriks majanduslik olukord.
Nad on nendes piirangutes asjatult kinni,
sest kindlasti leidub teid ja viise,
kuidas majanduslikest muredest välja tulla.
Jah. Nii on.
Kui vaatame liiga palju majandusliku poole peale,
seob see vaimu voolu kinni.
Ka õpetuses on küsimus -
kas ja kui palju me ohverdame end koguduse tööle.
Ka see, mismoodi me ankurdume Jumala Sõna külge.
Alus, millelt Jumala Sõna edastame, peaks tuginema Jumala Sõnale.
Just nii.
Jumala Sõna on väeline.
Kui seda rääkida, saadab see korda igasuguseid asju
ja loob uusi võimalusi.
Peab olema ka julge.
Usun, et te külvate Jumala Sõna seemet
ja Jumal laseb sel kasvada ning annab väe. - Jah.
Sest lõppeks ei ole see meie töö, vaid Jumal teeb seda meie kaudu.
Üks mu sõber ütles selle kohta hästi:
"Jeesus murdis iseennast ja andis jüngritele.
Ja jüngrid andsid selle edasi."
Jeesuse ristitöö kaudu on meil võimalus aidata inimesi.
Päästa, vabastada ja tervendada.
Meid on kutsutud olema Jeesusele käteks ja jalgadeks,
et Ta saaks tegutseda.
Nüüd aga saad jätkata
ja paluda Püha Vaimu juhatust selles, mida televaatajatele öelda.
Tänan!
Tahan lugeda Jesaja 43:18-19:
"Ärge tuletage meelde endisi asju
ja ärge pange tähele, mis muiste on sündinud.
Vaata, mina teen hoopis uut: see juba tärkab, kas te ei märka?
Ma teen kõrbessegi tee, tühjale maale jõed."
Me elus võivad olla mis iganes olukorrad,
kuid Jumal tahab sind viia sellesse kutsumisse,
milleks Ta on sind su ema üsas loonud.
Sa saad astuda sellesse.
Johannese evangeeliumis öeldakse: "Isa teeb oma tööd.
Ta on alati teinud ja teeb ka edaspidi. Niisamuti ka mina" ütleb Jeesus.
Ta saab teha su puhul uusi asju.
Ta viib sind uutele radadele,
kus Jumala Vaim sind juhib ja sulle end ilmutab,
tuues ka vastuseid su eluolukordadele
ja selle paikkonna heaks, kus sa elad ja mõjutad.
Olge õnnistatud!
Aitäh Ari, et olid selles saates.
Me vajame evangeeliumi levitamisel ennekõike noori inimesi.
Neid peaks saama endisest rohkem.
Aga palvetagem, et neid sünniks
ja et Jumal avaks uusi teid, et evangeeliumi saadaks edu.
Aitäh ja õnnistusi teile! - Aitäh!
Kui soovid toetada Eesti TV7 tööd, helista 900 1770 (kõne hind 10 euri)
Võid anneta ka pangaülekandega, leides me andmed www.tv7.ee Aitäh!
Tõlge: Raul Jürimaa