Tervetuloa Isännän pöydässä ohjelmaan.
Olen Martti Ojares ja vieraanani tänään on Pauli Blomerus.
Tervetuloa Pauli. - Kiitos.
Ilo saada sinut vieraakseni.
Olen lukenut tämän kirjan, joka on sinusta kirjoitettu.
Vaimosi on toisena kirjoittajana ja on otsikoitu: -
"Jokaisella on toivoa, Paulin täyskäännös."
Tämä kirja kuvaa sinun elämässäsi 38 ensimmäistä vuotta, -
jolloin sait kokea sen, -
että täällä maailmassa on taistelu henkivalloissa. - Kyllä.
Sielunvihollisen henkivalta hallitsi sinua 38 vuotta.
Muutos tuli mutta käydäänpä läpi -
niitä syitä, minkä takia alkoholi sai ottaa sinusta herruuden.
Silloin kun synnyin oli sota-aika Suomessa.
Siinä sai kokea monenlaista kasvuiässä.
Romaneilla ei ollut omia asuntoja, ei ollut monellakaan.
Sen vuoksi jouduttiin kiertämään aika paljon.
Meillä oli äiti ja mummo.
Äiti yksipuolisesti kasvatti, isää minulla ei ole ollut.
Ei ikinä vaikka kaipasin monet kerrat.
Alennustilassa ollessani aina tuli mieleen, että olisi tarvittu isähahmo.
Oliko sinulla niin kuin sellainen kaipaus ja ikävä?
Siitä tuli sinulle tunne, että minä en ole mitään. - Joo.
Aloit vähättelemään itseäsi. - Kyllä.
Jollakinhan pitää aina kompensoida. - Niin. - Mikä se oli sinulla?
Ilmapiiri oli vielä vähän sellainen romaneita kohtaan.
Se ei suosinut.
Se oli vähän niin, että jos meni reilusti johonkin, -
niin "kuule, sinä et voi tulla tänne"". - Oli toisen luokan kansalainen.
Niin vaikka olikin Suomessa syntynyt ja Suomen kansalainen.
Se kehitti sellaista alemmuuden tunnetta.
Sinulla ei ollut turvallista kotia, jossa olisi saanut rohkaisua.
Ei. Siihen aikaan oli harva, kenellä oli oma koti romaneilla.
Ukilla kyllä oli talo mutta se oli aina täynnä.
Kenellä oli talo tai huoneet niin -
sinnehän ne romanit aina palasivat ja halusivat mennä.
Siellä oli näitä synnin seurauksia myös mukana. - Niin, kyllä.
Tällainen kiertolaiselämä, niin en edes kouluun sitten...
Minä menin kouluun mutta kun jouduttiin lähtemään niin koulu jäi.
Sen jälkeen juoksin, kun mentiin käymään ukin luona, -
niin juoksin sen koulun ohitse.
Luistelin sen elämän niin, etten koulua käynyt ollenkaan.
Olisinko yhden luokan käynyt. Kyllähän minä itse opiskelin -
ja opin lukemaan ja omasta mielestä huonosti kirjoittamaan.
Voitko kuvata miten syvälle viina sinut elämässäsi vei?
Kyllä se vei syvälle.
Viina oli elämässäni se, joka määräsi matkan suunnan, vauhdin ja kaikki.
Jos rahaa sain, niin laskin paljonko saan tällä viinaa.
Olin ihan kurja alkoholisti.
Piti tehdä töitä enempi, että sai aina sen päiväannoksen.
Kirja kertoo monistakin "vähältä piti" tilanteista, että olisit jo kuollut.
Otatko pari kolme tällaista esimerkkiä. - Se oli se, kun menin... -
Putkaan veivät aika helposti minua.
Minä kartoin poliisia ja menin suurimman humalan aina -
erääseen pihaan ihan keskustassa.
Siinä nukahdin vähän ja uudestaan.
Silloin jostakin syystä en päässyt sinne ja menin toiseen pihaan.
Siihen oli tehty öljysäiliö kaupalle. Tällainen iso pohja.
Kaivanto? - Kaivettu ja se oli valettu vasta.
4,5 metriä syvä.
Se oli raudoitettu ja raudat olivat reunoilla pystyssä ja siellä alhaalla.
Minä olin siihen mennyt mutta jäin takista kiinni rautaan.
Yövahti oli löytänyt minut.
Hän oli soittanut poliisit ja he veivät putkaan.
Kun he päästivät pois aamulla niin sanoivat, -
että Pauli menepä käymään siinä pihassa.
Jos olisit mennyt alas asti, -
niin ei olisi tarvinnut sinua enää taluttaa.
Mene katsomaan ja ajattele, että mikä on sinun elämäntilanne.
No, minä menin tietysti ja kyllä muistin, että siinä sellainen on.
Sitä en muistanut enää, että miten minä olin ollut valumassa.
Tämä talonmies kertoi sitten minulle jälkeenpäin.
Puistossa istuttiin, että kuule Pauli, hän on se mies, joka löysi sinut.
Olit rautaan jäänyt kiinni mutta olit jo valumassa, kun hän löysi.
Jos alas asti olisit mennyt, niin sinä et istuisi tässä enää.
Piikit olisivat menneet vartalon läpi ja olisi kuollut saman tien.
Kyllä. Sitten toinen kohta oli se, että pääsin vankilasta pois.
Ajattelin, että nyt irrotellaan sillä lailla, että kalterien kuvat häviävät.
Ostin tämän maailman aineita viinakaupasta -
ja menin ojan penkalle istumaan.
Rokkalan joki Mikkelissä, kuuluisa, kiertää sitä kaupunkia.
Seuraava muistikuva on, että kun heräsin, olin siellä Rokkalan joessa.
Olin tätä myöten.
Povitaskussa olivat valokuvat. Ei minulla paljon mukana ollut.
Jos puuhun nousin, niin jäljet jäivät, ei ollut muuta.
Ne kuvat menivät pilalle. Kyllä se lähellä oli.
Seuraava vaihe olisi ollut irtautuminen ja hukkuminen.
Monesti jälkeenpäin on tullut kavereita sanomaan, -
että muistatko Pauli, kun hän nosti sinut ajotieltä ja vei sivulle.
"Minä tulin kuorma-autolla Hirvolasta" -
kertoi yksi kaveri tilaisuudessa, jonka pidin erikoisesti alkoholisteille.
Hän kertoi minulle ja sanoi, että -
olit umpihumalassa ja keskellä ajotietä.
Aikaisemmin jostakin syystä hän koki, että täytyy hiljentää.
Minkä takia hän alkoi näin ajattelemaan?
Kun hän tuli mäen päälle, lähemmäksi, -
niin hän näki, että siinä on joku ajotiellä.
Kun hän ajoi lähemmäksi, niin katsoi onko se pressu vai mikä?
Kun hän tuli kohdalle, niin siinä onkin ihminen nukkumassa.
Hän veti minut tien sivuun.
Tätä tosiaan jatkui elämässäsi 38-vuotiaaksi.
Luin tästä kirjasta siitä, kun Jumala alkoi sinua jo kutsumaan -
mutta sielunvihollinen ei meinannut päästää irti otettaan.
Sinulla tuli lankeemuksia.
Lopulta eivät hoitoyksikötkään halunneet enää ottaa.
He luulivat, että olet niin toivoton tapaus, ettei enää kannata.
Kerrotko, mikä oli viimeinen kohta, -
kun Jeesus otti hallintavallan elämässäsi.
Monet kerrat olin sellaisessa tilassa, että ajattelin, -
että minkä takia minun täytyy juoda.
Olin kyllästynyt jo siihen alennustilaan.
Se vei ystävät ja kaiken se vie, -
jos jää kiinni alkoholiin tai mihin vain päihdyttävään aineeseen.
Kyllä minä yritin kaikkea ihan näitä -
millä vaan tyhmä pää meni entistä sekaisemmaksi.
Siinä sain mennä itseeni niin kuin se tuhlaajapoika.
Ajatella, että mitä tämä on minulle tuonut.
Sain tehdä hätäratkaisuja, kun olin monet kerrat -
maksan ja haiman takia sairaalassa mutta ne eivät pitäneet vielä.
Lapsenuskossa olin. Eräänä iltana Mustonen Varkaudessa -
kertoi minulle evankeliumin ja se jäi minun sydämeen.
Se oli tärkeä matkan varrella ja monesti tuli mieleen, -
että voisiko lapsuuden Jeesus minut nostaa -
tästä turmion kuopasta ja lokaisesta liejusta.
Mutta niin oli minun sisäiseen maailmaani iskostunut toivottomuus, -
että en nähnyt siinä ulospääsyä.
Aina kun yritin nousta, niin joku veti minut takaisin.
Veti niin kuin jalat alta, että taaspa näin siinä kävi.
"Sinä teit hyviä ratkaisuja mutta se ei pitänyt."
Aivan niin kuin syyttäjä.
Ymmärsin loppuvaiheessa, että se on sielunvihollinen.
Sen verran tiesin näistä uskonasioista. Äiti oli tullut uskoon aikaisemmin -
ja vei esirukouksia joutuessani sairaalaan.
Vei seurakuntaan ja siellä kyllä muistivat.
Puolikuolleena vietiin sairaalaan -
niin muutama päivä ja minä läksin kävelemään.
Ylilääkärit ihmettelivät, että miten se on mahdollista.
Enhän minä voinut sanoa, että äiti vie esirukouksia seurakuntaan.
Silloin vielä oli nämä uskonasiat sellaisia, -
että en ollut päässyt sisälle.
En ymmärtänyt mistä oli kysymys, -
kunnes eräänä päivänä aloin rukoilemaan.
Halusin antaa elämäni Jeesukselle.
Silloin olin jo melkein 20 vuotta viettänyt tätä huonoa elämää -
ja alkoholisoitunut täysin.
Siinä ei enää leikki auttanut minkäänlainen.
Juuri äitien rukoukset ja muut sellaiset.
Malja oli täysi, kun olit 38-ikäinen.
Se, että ilmaisit, että Herra minä haluan muuttua, haluan sinut.
On varmaan hyvin tärkeää, että ihmi- nen tahtoo, niin Jumala kuulee sen.
Mennään sitten siihen, kun Jeesus tuli elämäsi Herraksi.
Se oli suuri muutos elämässäsi. - Kyllä se oli.
Se oli sellainen asia, että mitta tuli täyteen.
Herra armahti minua.
Aloin rukoilemaan, että lähetä minun luokseni joku sellainen, -
kehenkä minä voin luottaa.
Alkoholisti on yleensä sellainen, että ei luota enää itseensäkään.
Miten hän voi toisiin ihmisiin luottaa?
Minun kaveri, paras ryyppykaveri oli tullut uskoon.
En minä tiennyt sitä mutta hän näki minut ja sanoi, että kuule Pauli, -
lähdetkö kokouksiin illalla, että hän tulee hakemaan.
Se oli Jumalan vastaus minulle.
Ihmettelin, että voiko näin konkreettisesti Herra ilmestyä.
Sanoin, että lähden, että tätä minä olen odottanut.
Oletko sinä tullut uskoon ja hän sanoi kyllä. - Aamen.
Adolf Valentini, minun parhaita kavereita.
Sitten menin illalla kokoukseen.
Hän ei vielä muistanut tulla hakemaan minua mutta minä menin kotiin -
ja olin aika tuiskeessa vielä samana päivänä.
Sammuin siinä ja kun heräsin sanoin äitille, joka oli siinä, -
että minulla on jokin tärkeä asia mutta en muista mikä se oli.
"No lupasit mennä kokouksiin mutta ei sinusta ole."
Ei kun minä menen, minä menen -
ja haluan tänä päivänä antaa elämäni Jeesukselle.
Pihassa oli naapuri, joka asui siinä vastapäätä, autoaan laittamassa.
Minä menin siihen, että kuule, tämä on nyt minun päiväni.
Minä annan elämäni Jeesukselle Kristukselle.
Tuo mies säikähti, en minä ymmärtänyt.
Olin avoin ja kerroin hänelle. Hän hyppäsi taaksepäin ja -
sanoi, että Pauli älä tule lähemmäksi, olet tullut hulluksi.
Ei, kun minä haluan antaa elämäni Jeesukselle Kristukselle.
"No jos olet tosissasi, niin hän lähtee viemään."
Hän vei ja se oli elämäni tilaisuus.
Tuossa kokouksessa ratkaistiin iankaikkisuuteni.
Sain siellä synnit anteeksi ja vapauduin.
Se oli todellinen vapautus.
Mennään vähän nopeasti, kun olisi niin paljon asioita.
Sinä mm. aloit rukoilemaan itsellesi vaimoa.
Kerro lyhyesti, tiiviisti, että miten se tapahtui, että sait vaimon.
Minä halusin ensin vahvistua uskossa.
Saada etäisyyttä siihen entiseen elämään.
Näinhän se tapahtui.
Siinä Jumala ohjaili minua -
ja lähetti vankilatyöhön.
Se tapahtui niin, että eräs romaninainen -
tuli Kuopiosta ja Herra lähetti hänet Mikkeliin.
Totta kai, missä kuulivat, niin ihmettelivät, -
onko Mikkelin Pauli tullut uskoon?
Hän huusi minulle kaukaa, että Pauli vastaa minulle, oletko tullut uskoon?
Minä kävelin vastaan ja sanoin, että kyllä minä olen tullut uskoon -
mutta tarvitseeko noin kovasti huutaa? Ihmiset kuulevat.
Minä olin vielä vangittu siihen asti mutta siinä putosivat minun painot.
Minä rohkaistuin ja sanoin kyllä minä olen tullut uskoon.
Lähellä olevat kaverit tulivat kysymään, -
että onko tämä totta, oletko tullut uskoon?
Sanoin, että olen tullut. Siinä ikään kuin tunnustin.
Siinä putosivat painot. - Suullasi tunnustit.
Niin. Suulla tunnustaen ja sydämellä uskoen pelastutaan.
Sinä sait sitten 4 tai 5 vuotta uskossa oltuasi vaimon, -
joka on ollut sinulle hyvä apu.
Kyllä minä rukoilin jo aikaisemmin mutta Herra näki hyväksi, -
että Paulia pitää kasvattaa. Mutta Hän lupasi minulle.
Laitoin sitten merkkejä, oli jo 4 vuotta kulunut.
Laitoin merkit, koska Herra sinä lupasit.
Pitää minun nähdä se tuleva vaimo.
Liisa tuli Mikkeliin, hänet erotettiin Toijalasta.
Hän oli siellä labrapäällikkö.
Liisa tuli Mikkeliin ja osti oman talon -
tai asunnon pienestä kerrostalosta.
Hän kertoili siellä, että se on ihan kylmä.
Herra laski minun sydämelle, että voi Herra auta, koska hän on juuri tullut.
Silloin en tiennyt vielä, koska hän on juuri tullut ja muuta, -
että tämä oli vikahanke.
Herra auta nyt, että talo lämpiää.
Sitten tutustuin, koska Herra lähetti hänet ihan minua varten.
Hän meni Karjaportille töihin ja nämä merkit alkoivat täyttymään.
Salmisen Ilkka oli meillä palvelemassa Herraa.
Sanoin "Jos ennen kuin Ilkka aloittaa sinä sanot minulle -
ja annat merkin, että tämä on sinusta, niin sitten minä uskon Herra".
Ennen kuin Ilkka aloitti, niin hän sanoi: "Min lupaapi Herra, -
Hän täyttävi sen. Hän Sanaansa pettääkö voisi."
Silloin minulle tuli, kyllä se Liisa on.
Mennään sitten ihan tiiviisti tähän. Te olette yhdessä tehneet, -
voi sanoa, että melkein tähän päivään asti evankeliumin työtä kotimaassa -
mutta olette myöskin olleet Romaniassa ja Venäjällä,
Tšekeissä ja Slovakiassa.
Mennäänkö vaikka ihan yhteen yksityiskohtaan.
Oliko se Slovakiassa vai missä menit sinne, -
jossa oli nainen, jolla oli jalat sairaat.
Käytkö sen läpi, mitä Jumala teki?
Voitto Ek on väkevä Jumalan evankelista.
Oltiin Ruotsissa vastuutehtävissä ryhmän kanssa.
Hän toi puheessa esiin.
Olin aikaisemmin kuullut Feija Grönforsilta, -
että Romaniassa romanit asuivat peltikylissä.
Sinne tarvittaisiin apua.
Sain sydämeeni piston. Se oli 90-lukua.
Sitten -91 Voitto Ek puhui siitä toisen kerran.
Kun kokous päättyi niin kysyin, että Voitto, milloin lähdetään.
Lähdettiin, oliko se marraskuuta.
Mentiin maitse.
Ensin mentiin... ensimmäinen reissu on jäänyt mieleen kaikista eniten.
Olinhan minä Venäjällä käynyt sitä ennen.
Mutta se työ loppui äkisti.
Me ajettiin ensimmäisellä kerralla Saksan kautta.
Mentiin siitä Tšekkiin.
Tšekistä Slovakiaan mutta Tšekissä oli Olantsen kylä muistaakseni.
Siinä oli romaaninaiset ulkona pyykillä.
Sellaiset vanhanajan soikot, 2 naista pesivät pyykkiä.
Voitto sanoi... Voittohan on vanha kulkija ja romaanityöntekijä.
Hän osasi tätä kieltä.
Minä osasin Suomen romaanikieltä -
mutta Voitto osasi kansainvälistä.
Mentiin siihen ja kerrottiin, että olemme -
Herran palvelijoita evankelistoja ja ollaan menossa Romaniaan.
Naiset sanoivat, kun vähän niin kuin Jumalan Henki laskeutui.
He alkoivat kertomaan, että heillä on vanha äiti.
Hän on sairastanut paljon ja nytkin sairastaa.
Hänellä on jalat niin kipeät ettei pääse kuin kainalosauvoilla, -
että voisitteko rukoilla hänen puolestaan.
Mentiin siihen mökkiin. Se oli pieni huone.
Siellä mummu parka istui ja me kerrottiin mistä me ollaan.
Suomesta ja hän oli hyvillään, kun mentiin sinne.
Erittäin vieraanvaraisia, vaikka heilläkään ei paljon ole mitään.
Sitten rukoiltiin hänen puolestaan -
ja mummo pomppasi ylös ja sanoi, että nyt hän on terve.
Nyt hän ei tarvitse näitä kainalosauvoja. Herra kohtasi.
Siihen tuli pieni herätys tavallaan.
Siihen tulivat ihmiset katsomaan.
Näitä kertomuksia sinulla olisi vaikka moneksi tunniksi.
Yksi, mikä evankelioimistyössäsi on ollut avain, -
on ankkuroituminen Jumalan Sanaan.
Siitä voisit ihan minuutin puhua. - Hyvä, kiitos.
Alkoholisti, kerron ihan lähtökohtaisesti sen vuoksi, -
että tiedän mistä puhun.
Alkoholisti on sellainen, niin kuin vähän mainitsin, -
ettei voi luottaa toisiin ihmisiin, koska hän on pettänyt itseänsäkin.
Minäkin olin hyvä pettämään itsenäni.
Hänelle ei ole sellaista esimerkkiä, ei ole kuvaa.
Minullakaan ei ollut isähahmoa.
Tämä Jumalan Sana oli sitten, kun minä tulin uskoon.
Herra itse opetti minua.
Sitten Jokisaaren Jussi, joka siunasi minut taivastielle.
Miten tärkeä tämä Jumalan Sana on.
Kun menin Herran eteen, "Herra nyt en koe, että olen oikein uskossa".
"Lue Hänen Sanaansa." Pyhä Henki tuli avuksi siihen.
Siinä Hän pääsee puhumaan sinulle.
Voitko Pauli lopuksi, kun vähän on aikaa vielä, kertoa katsojille, -
mitä ammennat juuri tässä ohjelmassa Pyhästä Sanasta, ole hyvä. - Kyllä.
Tämä Jumalan Sana on sellainen, -
että tämä alkaa elämään.
Pyhä Henki kirkastaa Kristusta niin kuin täällä Sanassa on.
Vaikka en aluksi ymmärtänyt mutta Herra tuli tueksi, aukaisi kohtia.
Sellaisia kohtia, jota olin ajatellut, mistä olin kipuillut.
Hän antoi avautua tuon kohdan. - Kerro se.
Monella eri tavalla.
Luota Häneen, puhui Herra minulle.
Hän pitää sinusta huolen. Ajattelin, että voiko tämä olla mahdollista -
minulle, joka oli rikkonut elävää Jumalaa vastaan monella eri tavalla.
Myöskin ihmisiä kohtaan.
Herra vakuutti, että Hän on sinut nimeltä kutsunut, sinä olet minun.
Monet kerrat menin Jussin luokse -
ja kerroin hänelle, että mikä minua vaivaa.
Jussi ymmärsi tilanteeni -
ja ohjasi oikeaan suuntaan.
Juuri niin kuin mainitsin, -
kun Jumalan Sana pääsee valtaa- maan meidän sisäistä maailmaa, -
siitä meillä syntyy usko.
Se usko vie meidät perille asti.
Ei hyvyytemme takia, eikä sen takia, että Pauli oli niin huono ihminen.
Vaan sen takia, että Jumala rakastaa ihmispoloista -
ja ymmärtää, minkä kaltaista tekoa hän on.
Ihmisenä monesti muistan, -
että minä pyrin aina poispäin. - Aamen.
Sitten haluaisin vielä tuoda tämän, -
miten alkuvaiheessa Herra rohkaisi minua.
Hyväksyykö Herra minut?
Siellä on kohta Joh. 6:37.
"Kaikki, minkä Isä antaa minulle, tulee minun tyköni; -
ja sitä, joka minun tyköni tulee, minä en heitä ulos." - Aamen.
Tuo lupaus on lämmittänyt sisäistä maailmaani.
Kiitos Pauli. Tämä oli valtavan hyvä lopetus tähän ja rohkaisu katsojille.
Kiitos, että kaikki mitä olet kertonut, on tullut aidosta historiastasi.
Väkevä todistus siitä, että Jumala on.
Hän voi ja Hänellä ei ole mahdottomia tapauksia. Kiitos.
Olet juuri katsonut Isännän pöydässä ohjelman.
Mikäli ohjelmasarja on koskettanut sinua -
voit olla tukemassa ohjelmasarjan tuottamista.
Voit soittaa numeroon 0600-10177 -
tai lahjoittaa ruudussa näkyvälle pankkitilille -
käyttäen viitenumeroa 8617.
Kiitos tuestasi.
Tekstitys: Mauri Porkola