Tervetuloa Isännän pöydässä ohjelmaan. Olen Martti Ojares ja -
vieraanani tänään on Pauli Särkkä. Tervetuloa. - Kiitos.
Sinä olet Toivakasta, joka on Jyväskylän lähellä.
Siellä olet syntynyt ja vissiin koko elämäsi asunut, vai?
Juu olen paljasjalkainen toivakkalainen.
Sinä synnyit -41 sodan keskelle.
Millä tavalla nuorena ja lapsena koit, -
kun sota oli ja miehiä tuli sodasta?
No kyllähän se heijastui pienellä kylällä.
Sotien jälkeinen elämä oli aika rajua, kun miehet tulivat rintamalta pois.
Pienenä poikana jo sitä seurasin.
Joskus oli aika väkivaltaistakin heidän elämänsä pienellä kylällä.
Päihteet ja alkoholi olivat voimakkaasti kuvioissa.
Ehkä sekin heijastui myöhempään elämänvaiheeseen jossain vaiheessa.
Millainen perhe ja vanhemmat sinulla oli?
Isä oli metsuri, oikein hyvä isä, samoin äitinikin.
Hän oli karjakkona ja sitten MH-Betonilla töissä pitkän rupeaman.
Oikein hyvä koti minulla oli. - Kuinka olivat hengelliset asiat kotona?
Äiti tuli myöhemmin uskoon. Paljon ennen kuin minä.
Joskus häpesin sitä, kun äiti tuolla tavalla.
Olisi pysynyt luterilaisessa kirkossa, että kun nyt meni maine. - Aivan.
Häpesin vaikka silloin jo elin rikollista elämää.
Kaverikin sanoi, että meni maine, kun äidistä tuli helluntailainen.
Äiti alkoi rukoilemaan, rukous kuultiin ja tulin uskoon.
Äidin rukoukset ovat tärkeitä.
Koti oli hyvä. Meitä oli 3 veljestä. Vanhin veli Voitto ja -
Antti oli nuorempi, ja joku vanhempi veli on kuollut.
Ihan hyvä koti oli.
Kansakoulua kävit ja rippikoulun kävit -
mutta sitten tuli elämässä jokin muutos.
Silloin nuorena 16-17-vuotiaana painin jonkin verran.
Kansallista painia harrastin, kun vanhempi velipoika oli urheilija.
Hän oli ihan huipputasolla nuorten Suomen hiihdossa ja kadehdin sitä.
Ajattelin, että kyllä minustakin jokin tulee.
Mutta rippikoulun jälkeen elämään tuli alkoholi.
Ensimmäiset kännit otin rippikoulun jälkeen.
Sitten ensimmäinen murtokeikkakin tuli heti sen jälkeen.
Murtauduttiin, varastettiin viinat ja juotiin, ja siitä alkoi alamäki.
Vähin erin viina vei sitten. - Olivatko murrot siksi, että sai rahaa viinaan?
Paremminkin se oli poikien kokeilua, näyttämistä ja halua.
Sitä pahantekoa ja -
jonkinlaista maineen hakemista, -
halua näyttää kylälle, että olen kingi.
Loppupuolella yritin sitä olla ja jotkut sanoivatkin ja pelkäsivät minua.
Ihan hyvin minun nuoruus kuitenkin meni.
Pikkasen yritin olla työelämässäkin mutta sitten armeijan jälkeen -
oikeastaan rajustikin lähti alamäki elämässäni.
Siitä meni melkein 15 vuotta.
Kyllä se meni sinne viimeiselle tuomiolle asti, -
kun Turun keskusvankilasta pääsin pois.
Kyllä se elämä oli rajua, josta ei ole paljon kehumista eikä kerskaamista.
Mitä sinä pääasiassa joit? Mitä alkoholia sinä joit?
Kaikki kävi. - Kaikkea, mitä oli saatavilla.
Se meni jo siihen, että kaikkea, mistä sai pikkuisenkin pään sekaisin.
Se oli sitä ja väkivaltaa.
Olin hirveän aggressiivinen, väkivaltainen luonne.
Joskus ilta oli ihan pilalla, jos en saanut jotakin hakattua.
Se oli minun elämäntyyli. Kun niitä tanssiloita oli kylällä, -
iltamia, pitoja ja kuppiloita, niin täytyi joku piestä.
Totta kai siinä sai itsekin siipeensä monta kertaa.
Minua on yritetty ampua ja puukottaa.
Monta kertaa olen ollut kuoleman kielissä.
Kun keskussairaasta pääsin pois puukotuksen jälkeen, -
lääkäri sanoin, että se oli hiuskarvan varassa, etteikö olisi henki lähtenyt.
Se oli pieni ihme, että selvisin. Joulun aluspäivinä pääsin pois.
Mistä ajattelet tällaisen väkivallan tulevan?
Onko se ymmärrettävissä niin, että se on pahan hengen aikaansaamaa?
Kyllähän se sitä on.
Sielunvihollinen sai vain otteen elämästäni ja ilmeisesti näki, -
että tässä on hyvä tyyppi ja juoksutti kuin koiraa narussa.
Mene tuonne ja tee tätä ja sitä. Se oli sitä elämä sitten.
Ei ollut oikeastaan mitään. Jossakin yritin olla töissä -
ja rahat meni alkoholiin.
Oliko sinulla kavereita, jotka olivat samantapaisia kuin sinäkin?
Oli, kylällä oli.
Minä päällepäsmärinä useimmiten vedin porukkaa.
Vanhemman velipojan kanssa aika paljon sitä harrastettiin.
Jopa keitettiin vähän pontikkaa eikä oikein vähänkään korvessa.
Miten vanhemmat, eikö ollut yhteyttä?
Minun isovanhemmat olivat uskossa ja paljon rukoilivat -
Särkän Eemelin lasten puolesta, että tulisivat uskoon.
Varmasti esirukoukset kuitenkin esivanhempien taholta -
johtivat siihen, vuoteen -73, kun elämässäni tapahtui muutos.
Sinulla oli väkivalta mutta kukaan ei kuitenkaan menettänyt henkeänsä.
No ei.
Täytyy sanoa ja olla kiitollinen tässä hetkessä siitä, -
että olisin ehkä voinut jopa taposta joutua vankilaan, en joutunut.
Kerrankin, en tiedä onko tarpeellista kertoa, -
mutta hirvikiväärillä ammuin erästä tuvan nurkalta, -
kun ensin yrittivät ampua minua. Koppasin hirvikiväärin seinältä ja -
ammuin ihan lonkalta ison koivun juurelle lippaan tyhjäksi.
Kolme miestä oli siellä mutta kehenkään ei Jumalan kiitos sattunut.
Siinä olisi voinut kolmekin miestä jäädä puun juurelle.
Näitä tapauksia oli elämässäni.
Oli aseita taskussani ja elin väkivaltaista elämää.
Ilmeisesti Jumalalla oli suunnitelma elämääni.
Hän ei halunnut, että tuhoaisin jonkun elämän ja lopullisesti oman elämäni.
Nyt kun olen tässä, niin tiedän tarkkaan, -
että niissäkin vaikeissa elämäntilanteissa -
Jumalan suojeleva ja varjeleva käsi oli elämäni yllä.
Se on ihan selvää, että sielun- vihollinen halusi tuhota sinut.
Mutta kun olit 37- vai 35-vuotias tapahtui muutos elämässäsi.
-73 tapahtui se muutos elämääni.
Olin Toivakassa, omassa rakkaassa pitäjässä, -
joka on erittäin rakas minulle.
Olin siellä kaljakuppilassa iltaa istumassa.
Olin tukka silmillä kuin vanha kyntöruuna.
Olin sellainen persoona ja muistan tarkkaan sen illan, -
kun mietin, että mitä tästä ja huomisesta eteenpäin.
Jotakin on saatava. Tulivat laulamaan hengellisiä lauluja seurakunnasta.
Suuren kitaran kanssa lauloivat "Golgatalle saavuin synteineni" ja -
Pitkän kirjan kauniita lauluja.
Silmät paloivat kuin jarruvalot niillä nuorilla.
Se herätti minun kovassa sydämessä, että mistä tämä porukka on tullut?
Eihän nämä ole meidän jengistä.
He pyysivät tulemaan Betaniaan kuuntelemaan.
Otin yhden Jussin mukaan. Sanoin Jussille, että lähdetään -
pilaamaan helluntailaisten ilta, kun ei muutakaan ole.
Vähän kun väkivaltainen olin, niin ajattelin, että mitähän tässä nyt on?
Oma äiti häpesi, kun sinne humalassa menin ja lähti karkuun temppelistä.
Istuin takapenkkiin. On se merkillinen juttu, kun Jumala haluaa vetää -
pelastukseen sisälle, niin ei tarvitse saarnoja eikä kauniita puheita.
Hengellinen laulu, helluntailaisten joukko alkoi laulamaan -
"Olin pyörteissä maisten huvien, sydän kauhua tuskaa paeten ja mun -
nauttivan luultiin onnestain mutta nähnyt ei kenkään tuskian."
Ajattelin, kun laulu jatkui, että nyt on äiti vasikoinut minun elämän.
Se on laulu minun omasta elämästä.
Sitten tultiin 7. säkeistöön kauniissa hengellisessä laulussa -
"mutta taivaassa näki hätäni, hän ken ristillä kuoli eestäni, -
loisti rakkaus hänen haavoistaan, tuskat sieluni poistui kokonaan."
Se jatkui "nyt mä löysin jo elon lähtehen."
Tiesin tasan tarkkaan tuona iltana, murruin.
En ollut itkenyt, kun olin saanut turpaan ja toisia mättänyt, -
mutta siinä tilanteessa jotain särkyi. Pyhä Henki mursi, särki.
Näin syntisyyteni ja kaiken pahan, mitä olin elämässäni tehnyt.
Huusin, että tulkaa päästämään minut näistä siteistä.
Kaksi vanhimmistoveljeä, oikein riskiä kaveria, -
veivät minut peräkamariin kaiken varalta.
Siellä Salokankaan Torsti, lähetyssaarnaaja, -
julisti Jeesuksen nimessä ja veressä synnit anteeksi.
Siitä se lähti, rikkinäisen pirun pettämän ihmisen elämä eheytymään.
Vieläkin olen keskeneräinen.
Se oli valtava käännepiste kuitenkin elämässäsi.
Se oli suuri käännepiste. Ei sitä kukaan kylällä uskonut.
Taksikuskikin mainitsi siitä, että jos Särkän Pauli on vuodenkin uskossa, -
niin hän antaa elämänsä Jeesukselle mutta ei tehnyt sitä koskaan.
Eivät he uskoneet, enkä keneltäkään pyytänyt enkä vaatinut.
Elämä näytti sitten.
Mutta sielunvihollinen on juonten mestari, että ei anna heti periksi, -
se yrittää ja yrittää nakertaa. Yhden kerran sinullekin onnistui.
Kyllä. Siinä uskon alkuvaiheessa -
suorastaan petyin uskoviin. Luulin, että he ovat enkeleitä siipineen.
Sielunvihollinen nappasi minut vajaaksi vuodeksi.
Sillä tiellä sain vielä 2,5 vuoden tuomion, -
väkivaltainen ja aggressiivinen kun olin, niin törkeästä pahoinpitelystä.
Uskossa läksin suorittamaan viimeistä tuomiota Turun keskusvankilaan.
-76 tammikuun 27. päivä vapauduin.
Siitä lähtien olen ollut pois niistä kuvioista.
Avioiduin -76, samana syksynä, Raija-vaimon kanssa, jota paljon -
rakastan ja joka on ollut erittäin Jumalan antama apu elämässäni.
Kolme lasta on minulla.
Markus on nuorin ja Mirve on sitä seuraava -
sitten Suvi ja Jani on vanhin poika.
Markus, joka tietysti nuorimpana -
on aina vanhemmille jossain määrin sellainen hyvin tärkeä lapsi, -
meinasi tukehtua ruokaan, lihaan tai johonkin.
Joo. Olimme Saksassa vaimon kanssa aktiossa -
Taivastie lauluryhmän kanssa Keravalta. Olimme siellä liki 3 viikkoa.
Markus jäi hoitoon, hän oli vuoden ikäinen, jäi hyvään hoitoon.
Saksasta tullessa vaimoni osti Tanskassa salamimakkaroita, -
sormenpaksuisia.
Raija puhui, että antaa pojan konferenssissa imeä sitä -
ja saadaan kuulla raamattutunteja rauhassa.
Mentiin saunaan ja vaimo tuli pojan kanssa saunasta pois aikaisemmin.
Minä jäin pikkuiseksi aikaa nauttimaan saunan löylystä.
Kun tulin pois, katsoin poikaa. Poikahan on ihan sininen.
Siinä tilanteessa huomasimme, että salami-makkarasta on 2 pätkää pois.
Hän oli nielaissut ne.
Vaimo on terveysasemalla töissä ja ammatti-ihminen.
Minä riiputin poikaa, hän kaivoi ja sai pois toisen mutta toinen oli syvällä.
Riiputin näin poikaa jaloista ja tunsin kun poika jäykistyy.
Tiesin, että nyt ei auta mikään muu kuin huuto Jumalan puoleen.
Huusin niin paljon kuin jaksoin, että Jeesus auta.
Huutoon vastattiin heti.
Se palanen lähti kuin ilmanpaineella puhelinpöydän alle.
Poika oli veltto ja hervoton. Kiidätettiin terveyskeskukseen, -
jossa lääkäri Outi oli jo puukon kanssa valmiina avaamaan kurkun.
Lääkäri sanoi, että ettette olisi ehtinyt tänne mäelle.
Olisi ehtinyt tukehtua.
Silloin kun pidin poikaa ja tiesin, -
että saatiin toisen kerran Markus takaisin -
niin tiesin, että Jumalalla on suunnitelma poikaa varten.
Nyt poika on kuskina täällä.... -
Anteeksi, kun meinaa.. - Ei se mitään.
Ja on Siilinjärjellä nuorisopastorina.
Tämä vahvistaa sen, mitä Psalmi 55 toistaa.
"Avuksesi huuda minua hädän päivänä."
Siinä vielä on sana "huuda." Sinä huusit. - Huusin.
Monta kertaa monet ovat sanoneet, -
että se ei ole sattumaa vaan pitää huutaa.
Joskus se...
On ollut elämän myrskyjä monenlaisia ja olen joutunut huutamaan -
mutta sellaista niin hätäistä kääntymistä Jumalan puoleen.
kuin siinä hetkessä oli, ei ole ollut aiemmin.
Silloin ja tietysti sen jälkeenkin ajattelin, -
että kyllä meillä on Jumala, joka auttaa. - Aamen.
Kuolemasta pelastaa. On valtavaa palvella tällaista Jumalaa.
Suuri muutos elämässäsi oli, -
kun aikaisemmin olit vankiloissa kaltereitten toisella puolella, -
niin nyt, kaikista näistä vapaana, olet ollut kalterien toisella puolella -
ja se on sinulle tavallaan työtä.
Silloin, kun Turun keskusvankilasta, Kakolasta pääsin pois, -
rappuja alas tullessa rukoilin, ettei koskaan tarvitse tulla portista sisälle.
Kaskikallion Ilmari Jyväskylästä pyysi, että tulisin todistamaan -
Huittisten vankilaan. Sanoin, että olen rukoilemalla rukoillut -
etten enää joutuisi vankilaan.
Sanoin Ilmarille, että lähden tämän kerran ja sillä reissulla olen.
Palatessamme Huittisista Jumala sanoi selvästi, -
että Pauli tämä on sinun työkenttäsi.
Tätä on riittänyt yli 40 vuotta. - Olet ollut koordinaattorina.
Olin helluntaiherätyksen koordinaattorina 20 vuotta -
ja hoidin helluntaiherätyksen työkenttää.
Parhaimmillaan oli minun aikana 60-70 vankilaevankelistaa, -
jotka eri puolilla Suomen vankiloita tekivät tätä työtä.
Itse tein myös. -87 jäin kokotoimiseksi -
jäädessäni metsurintyöstä selkäni takia eläkkeelle.
Sitten jäin kokotoimisesti Jumalan valtakunnan vankilatyöhön mukaan.
Olet nähnyt paljon suomalaisia vankeja, hyvin erilaisissa tilanteissa.
Sinulla on yksi esimerkki, joka kannattaisi ottaa esille, -
jossa ei enää ei-kristilliset konstit auttaneet.
Se oli Vaasassa vuosia sitten.
Siihen aikaan pidettiin raamattupiiriä, ja vieläkin pidetään, toverin kanssa.
Vartija tuli siihen ja sanoi, että keskeytetään raamattupiiri, -
teitä tarvitaan muualla. Ihmettelin, että mikä nyt on sellainen hätä.
"Sellissä on kaveri ja meidän apu eikä konstit riitä."
Uskovainen vartija ymmärsi, että tarvitaan hengellistä apua.
"Ettekö lähtisi? Voisiko tätä kaveria auttaa? -
Hän ei aamua näe, on niin itsetuhoiset ajatukset."
Menimme selliin työkaverin kanssa ja tilanne oli toivoton.
Siinä oli perheen isästä kysymys, lapset olivat jääneet kotiin.
Oli tapahtunut työtapaturma. Olivat juopotelleen ja -
toiselta oli mennyt henki ja hänellä oli 10 vuoden tuomio.
Hän sanoi, ettei jaksa tätä millään.
Pieneen koppiin riistetty tuo isä, hyvin epätoivoinen tilanne.
Jumala kuitenkin auttoi meitä työtoverin kanssa.
Jätin kaverille Raamatun ja aukaisin siihen Johanneksen evankeliumin, -
ja pistin siihen merkin, että jos jaksat tästä lukea yhdenkin luvun, -
niin voit löytää avun.
Rukoiltiin ja jätettiin Raamattu pöydälle.
Pyhä aamuna mentiin aikaisin jälleen sellejä kiertämään -
ja mentiin tuon kaverin selliin. Hän itki ja oli sänkynsä vieressä.
Itki hillittömästi ja sanoi, että Jeesus löysi minut viime yönä.
"En lukenut, Pauli, yhtä vaan kolme lukua.
Nyt Jeesus on pelastanut." - Aamen.
Oli niin valtava kokemus, että ei tarvitse välttämättä saarnoja.
Jumalan Sana on vieläkin elävä, voimallinen ja terävämpi.
Sana auttoi tuota miestä ja tänä päivänä -
tuo mies on pois vankilasta ja ilmeisesti uskossakin.
Olet tosiaan kiertänyt Suomen kaikki vankilat ja havainnut, -
että siellä on myöskin ihmisillä mahdollisuus katsella TV7. - Joo, on.
Erittäin hyvää palautetta on sieltä missä on ollut kavereita, -
sillä tätä hengellistä ohjelmaa ei ole paljon.
Nyt kun avautui, eihän kaikissa mutta missä TV7 on, -
niin erittäin hyvää palautetta, -
että "Onpa tullut taas mahtavaa ohjelmaa TV7:lta."
On se mahtavaa, että on mahdollisuus tällä tavalla TV7:n kautta.
Siellä varmasti nyt tätäkin ohjelmaa katsoo vankeja.
Olisiko sinulla jokin asia, mitä haluaisit nyt sanoa näille vangeille?
Totta kai on. Silloin kun tulen vankien joukkoon -
ja kuvaruudun kautta tulen jälleen teidän joukkoonne.
Pojat rukoilkaa niin kuin te rukoilette.
Tiedän tasan tarkkaan, että jokainen teistä joka ilta rukoilee.
Kääntykää elävän Jumalan puoleen, joka voi muuttaa teidän elämänne.
Katsokaa edelleen TV7:n ohjelmia mutta kaiken lisäksi avatkaa -
se Pyhä Kirja ja lukekaa. Sieltä se apu tulee elämäänne.
Sinä tuossa sanoit, että -
monta kertaa vangit, vaikka he näyttävät ulospäin jotain muuta, -
niin tosiasiassa, kun ovi pistetään kiinni -
ja he ovat siellä suurimman osan vuorokautta, -
niin monet rukoilevat ja lukevat Jumalan Sanaa, ja katsovat TV7.
Joka ikisen pojan, miehen sisältä löytyy pieni poika, -
joka on joutunut sielunvihollisen ansaan ja talutusnuoraan.
Joka ikisellä heistä olisi halu eritä siitä rikoskierteestä.
Omalla voimalla eivät koskaan siihen pysty.
Olen vuosikymmenien aikana nähnyt, että on yksi ainut apu.
Jeesus muuttaa ja antaa uuden elämän.
Sitä kautta voi eheytyä ja päästä jälleen yhteiskuntaan.
Vankilahenkilökunta ja erityisesti vankilan johto, -
niin kuinka hyvin he sisäistävät tämän, mitä sinä nyt sanoit?
Jos on olemassa tällainen lääke siihenkin juttuun, -
niin eikö kaikkien pitäisi etsiä sitä?
Totta kai kaikkien pitäisi etsiä mutta kyllä vankien hoito, -
nimenomaan vankilan johto ymmärtää tänä päivänä -
hengellisen työn merkityksen rangaistuslaitoksissa.
Tietävät ja ovat nähneet tuloksen, mitä se tuo tullessaan.
Ainut, kun laitostuneesta kaverista on kysymys, niin ainut elämänehto on -
elämän löytyminen vain Jeesuksen kautta. - Aivan.
Sinulla oli tuo alkoholi, mutta nyt ovat tulleen vielä huumeet, -
väkevät huumeet ja kaikkien lääkkeiden sekakäyttö.
Se on vielä turmeltuneempaa.
Se on sitä ja sitten on tullut ns. lisko-osastoja, kun on velkaantunut.
Huumevelkaisia ja nuoria käytetään hyväksi.
Altistetaan huumeisiin ja taivutetaan huumeen käyttäjiksi.
Siellä on niin monta ongelmaa tänä päivänä juuri päihteitten takia, -
josta en niinkään halua puhua.
Tiedän paljon mutta vaitiolovelvollinen olen niistä asioista.
Meille riittää, kun me julistamme heille evankeliumia.
Jäi mieleen, kun käytit sanaa "lisko." Mitä se tarkoittaa?
Ne ovat pelkääjien osastoja. He pelkäävät ja -
ovat siksi eritettyjä omaan osastoon, johon muut eivät pääse.
Se on turvallinen osasto.
Kuule, Pauli, nyt on 2 viimeistä minuuttia lähtenyt käyntiin, -
niin sano meidän katsojille, mitä Pyhä Henki sanottavaksi antaa. Ole hyvä.
Tuli sellainen laskelma kotona, kun katselin hiihtokilpailuja.
Monella urheilijalla oli kaulaketju ja siinä oli risti.
Ajattelisin, että tuhansia, satoja miljoonia ihmisiä -
kantaa ristiä kaulassaan tietämättä mitä se risti pitää sisällään.
He eivät tiedä, mikä ristin sanoma on.
Tänä päivänä tarvitsemme niitä, jotka julistavat, mikä ristin sanoma on.
Jo Jesaja, profeetta, sanoi Jeesuksesta -
"Hän oli ylenkatsottu, ihmisten hylkäämä, kipujen mies ja -
sairauden tuttava, jota näkemästä kaikki kasvonsa peittivät, -
halveksittu, jota emme minäkään pitäneet.
Mutta totisesti, meidän sairautemme hän kantoi, meidän kipumme -
hän sälytti päällensä." ja "...hänen haavainsa kautta me olemme paratut.
Me vaelsimme kaikki eksyksissä niinkuin lampaat, -
kukin meistä poikkesi omalle tielleen.
Mutta Herra heitti hänen päällensä kaikkien meidän syntivelkamme."
Kaikki on sovitettu, kuuntelija rakas. Ota vastaan tämä ristin hullutus.
Sana rististä on hullutusta maailmalle -
mutta sinulle, joka uskot, se on Jumalan voima ja pelastus.
Kiitos Pauli. Tähän on hyvä lopettaa, -
koska siinä tuli armon ihmeellinen sanoma.
Kukaan ei niin alhaalla ole etteikö siellä Jeesus olisi.
Ratkaisu jokaisen elämään löytyy nimestä Jeesus. - Aamen.
Kiitos Pauli ja siunausta tähän työhön, mitä vielä eläkkeelläkin teet. - Kiitos.
Olet juuri katsonut Isännän pöydässä ohjelman.
Mikäli ohjelmasarja on koskettanut sinua -
voit olla tukemassa ohjelmasarjan tuottamista.
Voit soittaa numeroon 0600-10177 -
tai lahjoittaa ruudussa näkyvälle pankkitilille -
käyttäen viitenumeroa 8617.
Kiitos tuestasi.
Tekstitys: Mauri Porkola