ISANDA LAUAS
Tere tulemast saatesse!
Mina olen Martti Ojares
ja mu tänane külaline on Markus Viljanen.
Tere tulemast Markus! - Tänan!
Meie saate alguses on kombeks uurida
külalise elu algusaastate kohta, et kuidas need möödusid
ja siis ta elulooga edasi minna.
Räägi meile oma elu algusaastatest.
Ma olen pärit nö usklikust kodust.
Lapsehoidja, kes mind lapsepõlves hoidis,
oli tuline usklik.
Mu vanemad olid Päästearmee sõdurid.
Õppisin neilt juba varakult mitmeid asju.
Jumala Püha Vaim rääkis mulle, 4-aastasele poisile,
naabri aiast varastatud mahakukkunud õunte kohta.
Nii pidin need vargused talle üles tunnistama.
Hiljem selgus,
et see sama arstist naabrimees sattus vanglasse,
sest ta oli katkestanud rasedusi, mis oli tollal ebaseaduslik tegevus.
Kuid mis samas oli vägagi seotud minu hilisema eluga.
Ta tegi seal vanglas enesetapu.
See on küll väga karm lugu. - On tõesti.
4-aastaselt oli see ülestunnistamise kogemus
toredaks alguseks su elus,
kuigi hiljem oli su lapsepõlves teisigi väljakutseid.
Aga esimene kontakt Püha Vaimuga oli sul juba nii noorena.
Peagi algas su kooliaeg, mis möödus tavapäraselt
ja siis peale seda läksid sa ülikooli arstiteadust õppima.
Räägi pisut sellestki teekonnast.
Ma olin 6-aastane, kui mu vanemad läksid lahku
ja ma jäin ema kasvatada.
Minu hoidjatädi aga suri ja läks taevasse.
Usun siiralt, et ta läks taevasse, sest ta tunnistas nii selgelt oma usku.
Ema kasvatas mind selliselt,
et isa oli meie silmis pahalase kehastus.
Enne 18-aastaseks saamist
ei tohtinud ma isaga mingitki kontakti omada.
Kooliskäik läks nagu tavaliselt.
Ema sundis mind palju lugema ja õppima.
Tänu sellele pääsesin parima õpilasena
Forssa Ühisgümnaasiumisse
ja ma ka lõpetasin parima üliõpilasena.
Või mitte üliõpilasena, sest ma polnud veel ülikooli astunud,
vaid tavalise õpilasena.
Nii et tänu ema utsitamisele jõudsin oma õpingutes üsna kaugele.
Peale keskkooli lõppu püüdsin hakata iseseisvat elu elama.
Olin 13-aastaselt olnud ühe suve Rootsis
ja see aitas mul kindlasti saada iseseisvamaks.
Nii et, sellest oli juttu olnud.
Meil oli koos klassivennaga, kes õppis hiljem inseneriks,
sama tüdruksõber.
Ta oli meie klassis ainuke tüdruk ja me mõlemad armusime temasse.
Usuasjad tõusid samuti kuidagi esile,
kuigi ei saa öelda, et oleksin tookord veel
täielikku uskliku elu elanud.
Kuid olles kord ühel klassiekskursioonil ja hotellis,
põlvitasime selle teise poisiga ja palvetasime:
"Jumal, otsusta Sina, kes siis selle tüdruku endale saab!"
Aga juhtus nii,
et ma astusin koos selle tüdrukuga arstiteaduskonda.
Enne seda saadet vestlesime natuke
ja ma lugesin ka su elulugu.
Sealt nägin, et su lapsepõlves oli väga palju väljakutseid.
See, mida oled oma elus siiani teinud,
selles on Jumala käsi sind juba algusest peale juhtinud.
Minagi näen seda nii.
Sinuga vesteldes ütlesid sama, mida ka psühhiaater minu kohta ütles.
Ma pidin minema 12-tunnisele seljaoperatsioonile,
mis siiski tühistati.
Püsühhiaater ütles, et peale sellist lapsepõlve on ime,
et olen oma eluga hakkama saanud ja ka edu saavutanud.
Siis aga ütles üllatuslikult,
et seda kõike on palju mõjutanud minu taust.
Ta mõtles sellega minu usklikuks saamist.
4-aastaselt oli see su elus tähtis asi, mis viis sind ka edasi.
Sa olid üliõpilane
ja arstiteadust õppides olid sul teatud ülesanded.
Teil oli mingi ühing, mille tegevuses aktiivselt osalesid.
Mind valiti mu eluviiside põhjal
arstiteaduse kandidaaatide ühingu ette otsa.
See oli ühingu esimehe järel teine positsioon.
See oli pigem huvijuhi amet,
mis sulle delegeeriti,
enne, kui hakati korraldama kursuse pidu.
Päris arstiõpingute alguses
olin ühel suvel koos emaga Uoti SPA's nädalasel puhkusel.
Olin käinud seal juba lapsest peale.
Seal kohtusin usklike inimestega.
Käisin telgikoosolekutel end otsekui uuendamas
mõistes Turusse tagasi tulles, et minust ei saa mingit juhti.
Mina tahtsin koos õpingukaaslasega - hilisema psühhiaatriga,
luua kristliku arstiteaduse seltsi.
Ei mäeta enam selle nime,
aga kristlik kandidaadiselts sai siiski loodud,
mis tegutses päris mitu aastat.
Nüüd pole enam selle nime internetist leidnud.
Sa nimetad seda aega otsekui tuleviku lävepakuks,
kus Jumala Sõna küll valitses sind teatud moel,
aga kus sa siiski veel ei elanud ühenduses Jumalaga.
Jah. Nii see tõesti oli.
Mu naine Karita ütles,
et kõigis võimalikes olukordades rääkisin ikka sellest.
Nii näiteks rääkisin haiglas surevatele patsientidele,
kuigi ma ise ei elanud seda elu.
Vähemalt mitte sellisena nagu ma uskliku elu näen.
Ütlesin neile nende surivoodil,
et kui nad pole veel Jeesust vastu võtnud,
tuleks seda teha,
sest ilma usuta Jeesusesse ei pääse taevasse.
See oli miski, mis voolas kui armastusest,
isegi, et sa seda ise tollal ei teadvustanud.
Aga sellest hoolimata oli tegu ligimese armastusega,
mida Jumal ise juhtis.
Kindlasti nii oligi.
Lisaks sellele oli mul mingi tunnetus,
et kord ühel päeval olen kaasatud Jumalariigi töösse.
Kord sõitsin Kuopiost vaatama oma teist tütart,
kes oli peale sünnitust haiglas.
Sõitsin peenes luksusautos nagu tollal arstidel oli.
Väljas oli 30-kraadine pakane.
Muusika mängis ja mina laulsin.
Mõtlesin siis, et ühel päeval sõidangi lauldes sellise autoga
või ükskõik, millise autoga,
tänades Jeesust selle eest, et olen saanud käia kuskil teenistusel.
Su esimene abielu jooksis karile,
kuid siis juhtus midagi,
mille osas saad jagada vaid parimast, mida mees võiks naisest rääkida.
Karita, minu naine, oli mu jaoks tõeline armastus.
Kogu elu jooksul oli mul 3 tõsisemat suhet.
Esimene oli oma tüdruksõbraga ülikooli ajal.
See suhe läks karidele.
Peale seda olin korra abielus.
Eelmisel naisel polnud ka midagi viga ja ma ei ütle midagi halba ta kohta.
Aga kui kohtasin Karitat, sain aru,
et ma polnud elus veel kordagi tõelist armastust kogenud.
See oli väga valus protsess,
mis juhtis mind veelgi enam maailmas elamiseni,
kuna põgenesin iseenda ja süütunde eest
eelmise abielu purunemise pärast.
Samas mõistsin, et kui jätan Karita sinnapaika,
ei kohta ma oma elus enam kunagi tõelist armastust.
Kuid läheme nüüd selle juurde,
kui leidsid tõelise armastuse Jumalas.
Ka see oli pika protsessi tulemus.
Olen selle üle korduvalt mõtisklenud
ja mõistnud, et see pole mingi ärateenitud asi.
Ma pole küll kunagi Jeesust eitanud, aga samas tegin seda oma eluga.
Mitte sõnadega.
See juhtus nii,
et olime mu sugulaste juures Humppilas.
Seal tuli see teema imelisel kombel kõneaineks.
Olin samal ajal Lahti haiglas günekoloogiks spetsialiseerumas.
Sellal lõpetas tegevuse valla- ja linnaarstide süsteem.
Selle asemele tuli tervisekeskuse arstide süsteem.
Kogesin, et ma ei saa jätkata tervisekeskuste süsteemis.
Ma spetsialiseerusin günekoloogi erialale.
Aga selline "põgenemine" siin ei aidanud.
Mul oli kombeks veeta nädalalõpud pidutsedes.
Oli 26. või 27. mai, kui jälle peole läksin.
Läksin tavalisele nädalalõpu pidustusele
Lahti seltsimajas asuvasse öörestorani.
Õhtu oli veel noor.
Istusin seal, sõin midagi kerget ja kuulasin muusikat.
Hiljem sain teada,
et ungarlannast laulja Tilda Galambos oli saanud mõni nädal varem usklikuks
aga ta laulis siiski oma lepinguperioodi lõpuni.
Tema laulde kaudu hakkas Püha Vaim mind kõnetama.
Ta ütles mulle: "Markus,
sa pole ühele apteekrile minust kordagi rääkinud!
Sa tead, et ta lamab väga raskes seisus
Helsingi haiglas ühe aparaadi all.
Kuhu ta satub, kui ta sureb?"
Läksin Jumala ette: "Jumal, ma ei saanud talle Sinust rääkida,
sest ma ise pole elanud uskliku elu."
Kuid Jumala kõnetus oli nii tugev,
et mul oli juba tol õhtul sund sinna minna.
Läksin koju Aleksandri tänaval ja helistasin oma tollastele sõpradele,
kes on tänagi veel mu sõbrad.
Günekoloog Ulla Järvilehto koos abikaasa Kalevi Järvilehtoga,
kes olid kumbi oma telefoni otsas, kui neile öösel helistasin.
Küsisin, kas Jeesus võtaks veel minusugust tegelast vastu,
kuna olin kogu selles loos nii palju edasi-tagasi pendeldanud.
Kuid Ulla ja Kalle kuulutasid mulle Jeesuse nimel ja veres
kõik mu patud andeks.
Sel hetkel koitis mulle kummaline vabadus.
Mu naine Karita ärkas selle peale üles.
Ta oli harjunud mu erinevate tempudega
ja arvas, et väikeses joobes võib teha, mida iganes
ja küll see "haigus" pohmelliga üle läheb!
Aga õnneks ei läinud see "haigus" üle.
Järgmisel päeval andsin Lahti nelipühikirikus
oma elu Jeesusele.
Karita tegi seda 4 päeva hiljem.
Olime nii lähedased, et ta mõistis, et mu elus toimus midagi pöördelist.
Karita ise oli pärit mõtteliselt kristlikust kodust,
kus tunnistati Jumalat ja austati Tema väärtusi,
vastupidiselt tänasele päevale.
Jumal, kirik ja kõik muud asjad olid tähtsad.
Ta nägi, mida talle lähedane inimene koges,
kui ta öösel telefoni teel palvetas.
Mu elu suurim tänupõhjus ongi see,
et 4 päeva hiljem andis ka Karita oma elu Jeesusele.
Ja sellest ajast alates olete olnud nö tööpaar 24/7.
Kõikjal, kus olete olnud,
olete ammutanud jõudu Jumala allikatest.
Olete käinud paljudes kohtades
ja sa oled töötanud arstina ka Taiwanil.
Kuid üks asi, mis su usklikuks saades juhtus,
kuigi neid muutusi oli muidugi rohkemgi veel,
oli see, et sa avastasid, et ühiskonnas ja just arstiteaduse alal on asju,
mis panid sind muretsema.
Üks selline asi oli seotud günekoloogiaga.
See oli abort.
Räägi pisut lähemalt, kuidas sa selleni jõudsid,
et abordi näol on ju tegelikult tegu mõrvaga.
Abordi näol on tõesti tegu mõrvaga
ja ehk saab sellest hiljem veel pisut lähemalt rääkida.
Ma sain usklikuks maikuus
ja pidin suvel minema tööle osakonda,
kus erispetsialiseerumisega arstid
pidid viima päevas läbi 4-6 raseduse katkestamist.
1970. a. hakkas kehtima seadus, mis lubas vabalt aborti teha.
Selle tulemusel käisid noored naised ja tüdrukud
isegi kolm korda aastas oma rasedust katkestamas.
Soomes läks see kõik vales suunas.
Rootsis hakati tegema selleteemalist ennetustööd.
Soomes seda polnud.
Kui vaba abort seadustati, läks kogu asi käest ära.
Sain alles järgmisel kevadel minna teise osakonda.
Ma ei mäleta, kuidas ma vahepealsed kuud mööda saatsin.
Sain aru, et usklikuna ei saanud ma jätkata abortide tegemisega.
Tol ajal ei kasutatud günekoloogias raseduse tuvastamiseks ultraheli.
Tollal põhines raseduse tuvastamine
ja raseduse pikkuse ning loote vanuse määramine
ema poolt antud ütlustele.
Kui rase oli täidlane, oli ka uurimine väga raske.
Sellega pandi arstide ametioskused tõsiselt proovile.
Kui naine tuli vastuvõtule, siis üks arstidest ta juba üle vaadanud.
Kahjuks tehti tookord korduvalt selliseid otsuseid,
mis oleksid olnud selgelt seadusega vastuolus,
kui meil poleks olnud kasutusel ultraheli aparaadid.
Polikliinikutes kasutati usinasti kolju purustamise tange.
Olin kahel korral kaasatud olukorda,
kus võinuks sündida elus ja terve laps,
aga kus siiski otsustati teha abort.
Ma ise selles ei osalenud, aga asi tehti siiski teoks.
Oled sel teemal palju vestlusi läbi viinud.
Kuna oled sellise eriala valinud, on sellel ka teatud mõjud.
On küll.
Pidin taas minema aborti tegema, kuna olin valvearst.
Kogesin, kuidas Jumal kõnetas mind.
Kirjutasin dotsent Terviläle - meie juhile, ettekande,
et ma ei hakka enam raseduste katkestamisi läbi viima,
muidu, kui vaid elulistel näidustustel.
Ehk siis vaid juhul, kui ema ja lapse tervis on tõsiselt ohus
Jätsin ettekande Tervilä lauale.
Protsess kulges kiiresti,
vaatamata sellele,
et mu kolleegid olid valmis minu eest neid aborte tegema.
Samas tahtsime teada,
milline on Soome seisukoht taolises olukorras.
Keegi ei uskunud, et arsti võidaks vallandada,
aga haiglakomisjon vallandas mu ja linnavalitsus kinnitas selle.
Rahvasaadik Ulla Järvilehto koos oma sõpradega
viis asja kõrgemasse kohtusse.
Ka seal kiideti mu vallandamine häältega 3:1 heaks.
Nii olin ainuke arst Soome,
kes vallandati südametunnistuse tõttu ametist.
Aga õnneks see asi sellega ei lõppenud.
Paari aasta pärast võttis Olli Castren mind Kuopio ülikooli.
Ta oli olnud mu õppejõud Turu ülikoolis.
Kui talle helistasin, ütles ta,
et teda ei huvita, kas ma teen aborte või ei.
Kui oskan opereerida, olen teretulnud!
Usun, et sellel alal on palju selliseid ämmaemandaid ja õdesid,
kelle jaoks on see töö usu tõttu problemaatiline.
See oli ka põhjus, miks sellest kõigest läbi käisin,
isegi, et mu kolleegid olid nõus neid rasedusi minu eest katkestama.
Kuid olen vestelnud sel teemal
ämmaemandate-, õdede- ja arstidega.
See on probleem.
Peale usklikuks saamist
on Püha Vaim sulle paljusid asju rääkinud.
Samuti on Ta andnud sulle nägemusi.
Neil kõigil on oma mõju.
Üks selline näide on Taiwanile minek.
Meid tõsteti ametikorterist välja
ja me läksime elama Vääksysse üürikorterisse.
1975. a ehk siis aasta peale mu vallandamist palvetasin.
Mu sõber, jutlustaja Rauno Jalavisto oli meil külas.
Nägin palve ajal,
kuidas üks hiina mees tuli mu ette seisma.
Ta ütles: "Me teenime surnud jumalaid.
Me vajame elava Jumala tunnistajaid."
Nägemus jätkus sellega,
et see kõik korraldatakse ära 2 nädala jooksul.
Ja nädala pärast tuligi dr. Deililt kutse
minna Taibeisse tema kliinikusse.
See oli selline ratsionaalne kinnitus kogu loole.
Taiwanile minek lükkus 1979. aastasse.
Ka see on tähtis,
et järgmises nägemuses seisin ühes kohas,
kus mu taga oli suur ookean ja mu ees olid kõrged mäed.
Imetlesin seda
ja joonistasin selle nägemuse mitu korda paberile.
Paremal pool oli suur 30-meetrise läbimõõduga
valge kuppel.
Vasakul pool samasugune kuppel.
Keegi ei osanud seletada,
mida need Soomes tähendada võiksid.
Aga kui läksime Taiwanile,
siis esimesel õhtul
seisime koos Rauno Jalavistoga meie ametikorteri katusel
ja vaatasime mägesid.
Taiwanil on keskel kõrge mäestik ja taga on Vaikne Ookean.
Need olid just nagu selles nägemuses.
Ja üllatus! Paremal pool oli näha 30-meetri suurune valge kera.
Sama oli ka vasakul.
Neid ma olingi enne imetlenud.
Küsisin Raunolt, kes oli olnud Taiwanil pikemat aega misjonitööl,
mis need on?
Ta ütles: "Need on meteoroloogilised õhupallid,
mille taifuun 2 aastat tagasi sinna lennutas."
Olime hämmingus ja nutt tuli peale, sest nägime Jumala täpset juhtimist.
Jumal oli näidanud mulle nägemuse,
kus olid need meteoroloogilised õhupallid.
Ta näitas seda 1975. aastal.
1977. aasta taifuun lennutas need sinna kohta
ja 1979. a võisime seda kõike oma silmaga näha,
mida olime enne Vääksys näinud.
Oled elus ka ühe kohutava liiklusõnnetuse üle elanud,
kus ohtu sattusid su "töövahendid" ehk käed.
Mulle oli avanemas töökoht Kuopio ülikooli haiglas.
Kaitsesin edukalt oma väitekirja ja Olli Castren kutsus mind sinna.
Ilmselt aga oli Jumalal me Taiwani reis ikka väga südamel,
mistõttu, kui koos tütar Katjaga ühelt koosolekult tulime,
sattusime kohutavasse liiklusõnnetusse,
mille osas Jumal oli meid eelnevalt hoiatanud.
Kui me sealt klaasipuru seest välja tulime,
ütlesin Katjale, et ta oleks rahulik, sest Jumal hoiatas õnnetusest ette.
Ta ütles sealt välja tulles: "Meil on hea Jeesus!
Alguses hoiatas ja siis kaitses!"
Katjaga ei juhtunud midagi.
Aga minul said kahjustada need kõige tähtsamad sõrmed,
mida kasutasin günekoloogi töös.
Jäin 4 kuuks haiguslehele.
Tänu sellele sain minna Taiwanile õpetama Hiina arste,
kes spetsialiseerusid günekoloogia erialale.
Siilijärve nelipühikirik saatis Karita misjonijutlustajana kaasa.
Nüüd paistavad need sõrmed täitsa terved olevat.
Need said terveks Taiwanil, kui tegin hästi pikki operatsioone.
Lähim misjonihaigla oli Taipeis - meie juurest 300 km.
Aga raudtee sinna oli alles ehitusjärgus.
Ühendused sinna olid väga halvad.
Oli võimalik minna kas laevaga või lennukiga,
aga Taiwani lennukid olid tollal nagu need olid
ja keegi ei soovitanud neid.
Nii hakkasin Taiwanil tegema väga pikki operatsioone.
Chiang Kai Chek oli omal ajal koolitanud medpersonali,
kes tegi oma esimesi keisrilõikusi.
Esimene keisrilõikus, mille ma seal tegin,
oli selja anesteesiaga, sest ema ja lapse elu ohus.
Suur aga oli mu üllatus, kui lõikasin ja seal sees polnud normaalset kudet,
vaid ainult emakalihased, kõhukate ja ihu.
Need kõik olid kokku õmmeldud.
Nii me siis võtsime beebi emaka tagaosast välja.
Peale seda juba oskasin ettevaatlikult läheneda,
aga ka parandusoperatsioon kestis umbes 3 tundi.
Enne saate lõppu ütleksin veel,
et te olete koos Katiga käinud mitmel pool mööda kogudusi,
pidamas jutlusi, õpetamas ja tegemas muid asju.
Mida täpsemalt?
Aborditeema tõusis meil päevakorda selliselt,
et ma sain Jumalalt kinnituse selle kohta,
et meie koht pole poliitikas ega rahvasaadikuna,
vaid me hakkame tegema Jumalariigi tööd.
Jumal kutsus meid mõlemaid.
Oleme teinud seda tööd üle 30 aasta.
Käinud Soomes, Rootsis ja ka Taiwanil Jeesusest rääkimas.
Oleme käinud koos 30 aastat ja saanud osa Jumala armust.
Igal pool, kus oled käinud, oli tähtis, et Jeesus oli alati kaasas.
Kindlasti.
Kui rääkisime abordist, tahtsime rääkida ka Jeesusest.
Nüüd aga on vaba mikrofoni aeg,
mistõttu las Püha Vaim juhtida sind praegu.
Aitäh selle võimaluse eest rääkida sõpradele
ja kõigile soomlastele sellest,
kui tähtis on soojendada end Jumala tulega.
Sest see on parem, kui elada külmalt maailmas.
Sest enne, kui Jeesuse oma südamesse vastu võtad
ja oma elu Talle annad,
on elu väga poolik ja katkine.
Omal ajal haarasin kinni Johannese 6:37 kirjakohast.
Selle kirjakoha lõpus ütles Jeesus:
"Kes minu juurde tuleb, seda ma ei aja välja!"
Ma hoidsin sellest Piibli kirjakohast kinni.
Helistasin perekond Järvilehtole
ja andsin telefoni teel oma elu täielikult Jeesusele
olles siiani usklik.
See on kestnud senini ja usun, et see kestab kuni taevani välja.
Loodan, et ka sina, televaataja, saad olema seal.
Samas sellest ei piisa, kui kuulud kuhugi kirikusse või ühingusse.
Sul peab olema südames isiklik usk Jeesusesse.
Kui koged Jeesuse armastust
ja Püha Vaimu täiust ning ligiolu omas elus,
siis alles koged, et elu on elamist väärt.
Ära lase ühelgi päeval minna mööda nii,
et sa pole usklik!
See on kõige tähtsaim asi, mis inimesega juhtuda saab.
See on ainuke asi, mis viib sind võitjana taevakoju.
Oled sa noor või vana - võta Jeesus vastu!
Ta ei heida sind välja.
Aitäh Markus!
Praegu oli meil liiga vähe aega, et veel mitmetest asjadest rääkida,
aga saate lõpuminutites oli välja toodud see,
mis on meile kõigile ravimiks - meie eludele ja kehadele.
Aitäh selle väga avameelse ja väga nõuandva saate eest!
Aitäh Martti ka selle telekanali eest,
mida te koos Mirjaga pikemat aega veate!
Kui soovid toetada Eesti TV7 tööd, helista 900 1770 (hind 10).
Võid annetada ka pangaülekandega, leides me andmed www.tv7.ee Aitäh!
Tõlge: Raul Jürimaa